Hodnocení: 4 body (ještě) – postihujete v závěru to hlavní; ale klidně by mohlo být kratší, a hlavně se snažte psát jednoduše
Jan Váňa, 173 329

MERTON, Robert. 1968. The Matthew effect in science: The reward and communication systems of science are considered. „Science“, 159 (3810): 56-63

Systém funguje výborně; tedy v úhrnu...
	Pod vlivem tzv. Matoušova efektu k sobě oceňovaní (reward system) vědci, o nichž se hodně mluví (commnication system) a kteří k sobě v záplavě vědeckých poznatků poutají zvýšenou pozornost (functions of redundancy) – často je můžeme, na základě sociálně psychologického vymezení (social and psychological bases), označit za aktéry tzv. charismatických vědeckých rolí (charismatic role in science) – tak tito vědci pod vlivem Matoušova efektu 1) sbírají ještě více ocenění, 2) ještě více se o nich mluví, 3) pozornost jim věnovaná roste s každou jejich novou aktivitou a stejně tak i 4) počet „stoupenců“, jež chtějí být v přímém kontaktu s místem, kde se skutečně „něco děje“.
	Merton aplikuje vlastní koncept sebenaplňujícího proroctví v praxi (re)produkce vědecké „třídní struktury“: vědci, od nichž jsou očekávány výstupy patřičné kvality, těchto výstupů dosahují v podstatně větší míře než vědci, jejichž pozice v sociálním poli vědy ještě není natolik etablována. Sebepotvrzující efekt navíc slouží za „nepsané pravidlo“, kterým jsou aktéři motivováni (chtějí-li se v poli orientovat, tj. uplatnit) se řídit. Výsledkem je systém, který se z perspektiv biografií konkrétních aktérů jeví jako disfunkční (nespravedlivý), ovšem v němž zároveň všichni zhruba ví, v jakém stavu jsou jejich momentální pozice (např. v hierarchii vědeckého „uznání“) a dispozice (publikuji článek pod svým jménem – přečte si ho někdo?), a s tímto stavem nějakými metodami nakládají. Tedy systém, který určitým způsobem „funguje“.