Přednáška č. 4

 Aristotelovo pojetí spravedlnosti 

Aristotelés (384-322 př.n.l.), žák Platóna, 
Systematik, 
4 příčiny- látka, forma,  pohyb, účel- teleologický pohyb
Socha- žula je látka, která byla zpracovaná na základě ideje- formy, spojení formy a látky vedlo ke změně žuly na umělecký kus- sochy, to byl účel celého pohybu, proměna žuly v sochu;

Etika Nikomachova- 5. kniha  O spravedlnosti

Kritika Platonova pojetí dobrého života
Pro Aristotela je  dobrý život není přirozenou daností ale  schopností učinit to cílem našeho jednání; 
- je to schopnost, kterou si každý z nás musí v sobě vypěstovat- to je přirozené; 

- konat dobro je  pak vlastností, kterou každý získává z uváženého rozhodnutí  

Aristotelův pojem spravedlnosti: 
Jako první se pokouší vymezit pojem spravedlnost;
Aristoteles vymezuje pole, kterého se spravedlnost dotýká; 

1. Předmětem Aristotelových úvah o spravedlnosti  je lidské jednání: 
"Co se týče spravedlnosti a nespravedlnosti, musíme uvažovat o tom, jakých jednání se týká, jakou středností je spravedlnost a čeho středem je právo."   
- jakého jednání se týká
- čeho je středem 
- kdy je středem právo

2. Spravedlivé jednání je projevem nejvyšší ctnosti člověka- 
Spravedlnost je ctnost, tudíž dokonalá schopnost, která se projevuje  ve vztahu k druhému, je to sociální ctnost

3. Její základní vlastností je nalézt vhodný střed, který je nutné správně vystihnout - 
Spravedlnost - střed a střed představuje rovnost
Rovnost garantuje  zákon

Tzn.  spravedlivé -zákonné rovné

Nespravedlnost pak představuje krajnost;
- nespravedlivé jednání je synonymem nezákonného, nerovného jednání

4. Aristoteles nás  upozorňuje na různé představy o spravedlnosti 

A) spravedlnost jako poslušnost k míře zákonů se nazývá   celá (obecná) spravedlnost: 
obecná spravedlnost, tzn. jako taková:
 i) předpokládá chování podle základních ctností;
ii) zakazuje špatné jednání
iii) předpokládá  udržovat tuto zdatnost pro blaho obce

b) Spravedlnost jako rovnost, která se projevuje v různých formám jednání: částečná spravedlnost

(Při výkladu částečné spravedlnosti používá Aristoteles  matematické výrazy např. měření pro zisk (ztrátu), stanovení středu (náprava)  mezi ztrátou a ziskem, úměra) 

Na základě toho, zda používá: 
i) aritmetickou úměru  tak mluví o výměnné spravedlnosti

ii) geometrickou úměru tak mluví o rozdělovací (distributivní) spravedlnosti

5. Co je spravedlnost a spravedlivé se nalezne spíše "negativním" způsobem; kdy zakoušíme bezpráví.   

Porušení rovnosti nastává:  

a) když je narušen  vztah mezi něčím  nebo vzhledem k někomu; (tzn. mezi polis a občanem) -  v této souvislosti pak nalezení úměrnosti charakterizuje distributivní  spravedlnost; 
jejím kritériem je "každému, co jeho jest"

b) když nastává nějaká ztráta, újma; 
pro její narovnání je nutné stanovení středu, co je úkolem soudce;  on určuje střed  a stanovuje rovnost
- jde o spravedlnost vyrovnávající, nebo opravná
(Aristoteles soudil, že "opravná spravedlnost" nekopíruje povahu újmy,(křivdy), ale "vyžaduje, aby viník trpěl víc, než  způsobil".)

6.  Opravná spravedlnost  vede k uplatnění zákona jako stanovitele středu; 
Střed, rovnováha zde není stanovena přirozenou povahou  věcí ale zákonem;
Aristoteles tak ukazuje, že  existují různé druhy práva, které se liší jako povahou činností:
- hospodářské- nebo obchodní, 
a občanské
tak uplatněním zákona: v tomto ohledu mluví o přirozeném zákonu (FYSIKON)   a "smluvním" stanoveném zákonu (NOMIKON)  

- Principy přirozeného práva mají vždy stejnou platnost, jsou neměnné, vyjadřují pravou (přirozenou) uspořádanost věcí atd. 

- Stanovené zákony vycházejí ze zkušenosti, která by neměla odporovat  přirozeným zákonům, tyto zákony však proto nejsou dokonalé a tak Aristoteles mluví také o slušnosti (EPIKIA) jako formě práva, která pomáhá opravovat zákon 

7. právem je pro Aristotela také slušnost jako vhodnost, přiměřenost, která má opravit zákonné právo
Jaké je zdůvodnění pro EPIKIA? 
- zákony jsou obecné a nevyjadřují v úplnosti skutečnosti v polis

- všechno nemůže být popsáno

- možné popisy jsou nevyčerpatelné

- v zákonech jsou mezery (odvozování a uplatnění na konkrétní případy je problematické)

EPIKIA je tedy možností vložit "něco" do mezer:
a) v duchu zákona a zákonodárce
b) přihlédnutí k liteře zákona (výklad)

Aristoteles svým pojetím spravedlnosti  ukazuje, že 
a) řád je neredukovatelný na zákon v smyslu právního zákona; řád je zde to, co zákon umožňuje a dává mu smysl

b) teoreticky není možná úplná aplikace zákona na každý případ

c) konkrétní případy nejsou vždy převoditelné na "vzor" (zákon)

d) neznáme všechna "pravidla" řídící naše myšlení a jednání 

Shrnutí: 

Starověké právní myšlení charakterizuje:

a)  představa přirozeného řádu, který není nějakým slepým řádem, ale je to řád, o jehož "rozumnosti" a "správnosti" se dovídáme prostřednictvím zákonů: přirozených a stanovených

b) přirozený zákon již nereguluje jen přírodu, ale také  polis, která je stále součásti přírody

c) kromě přirozených zákonů, které jsou věčné, neměnitelné  se zde mluví i o  stanovených zákonech, které vycházejí a doplňují přirozené zákony;

d) Pro  Platóna a Aristotela je spravedlnost a  právo  veřejnou záležitostí; jeho dodržování si vyžaduje úctu k zákonům, tzn. mít morální ctnosti. 

e) Morálka je zde nutnou podmínkou existence práva a spravedlnost je především morální ctností.