ZÁKLADY SPECIFICKÝCH PORUCH UČENÍ (SPU)

PhDr. Mgr. Soňa Chaloupková, Pdf MU
chaloupkova@ped.muni.cz
Základní literatura:
•	 BARTOŇOVÁ, M. Kapitoly ze specifických poruch učení I. Vymezení současné problematiky: Brno: MU, 2004. ISBN 80-210-3813-3.
•	BARTOŇOVÁ, M. Kapitoly ze specifických poruch učení II. Reedukace specifických poruch: Brno: MU, 2005. ISBN 80-210-3822-5.
•	BARTOŇOVÁ, M. Specifické poruchy učení a chování. In: PIPEKOVÁ, J. a kol.: Kapitoly ze speciální pedagogiky. Brno: Paido, 2006 (2010). ISBN 80-7315-120-0.

Pojetí
Specifické poruchy učení (SPU), Specifické poruchy učení a chování (SPUCH).
Specifické vývojové poruchy učení (SVPU).
Vývojové poruchy učení.
Odborníci zabývající se touto problematikou u nás: Matějček, Zelinková,Tymichová, Pokorná, Mareš, Skalická, Kocurová, Novák, Košč, Kučera.
Odborníci zabývající se touto problematikou v zahraničí: Bakker, Barkley, Munden, Train, Reifová, Orton.
německá literatura: Spezielle Lernprobleme.
anglická literatura: Learning disabilities.
Aktuální otázky: přístup k výuce cizích jazyků, využití PC, styly učení, problematika SPU na druhém stupni ZŠ, na SŠ, v dospělosti.
Rozdíl: specifické x nespecifické poruchy.
Výskyt: 2-4%.
Definice expertů z USA (1980) – MATĚJČEK (1993):
Poruchy učení jsou souhrnným označením různorodé skupiny poruch, které se projevují zřetelnými obtížemi při nabývání a užívání takových dovedností, jako je mluvení, porozumění mluvené řeči, čtení, psaní, matematické usuzovaní nebo počítání. Tyto poruchy jsou vlastní postiženému jedinci a předpokládají dysfunkci CNS. I když se porucha učení může vyskytnou souběžně s jinými formami postižení (MR, smyslové vady, sociální, emocionální poruchy) nebo souběžně s jinými vlivy prostředí (kultura, nevhodná výuka), není přímým následkem takových postižení nebo nepříznivých vlivů.

Charakteristika jednotlivých poruch
Dyslexie (lat.lexis-řeč, jazyk) – specifická porucha čtení, projevující se neschopností naučit se číst běžnými výukovými metodami. „Potíž se slovy“, porucha ve vyjadřování řečí psanou (v psaní) a ve zpracování psané řeči (ve čtení). Problém v rozpoznání a zapamatování jednotlivých písmen, zvláště s rozlišováním písmen tvarově podobných (b-d, s-z, t-j) nebo zvukově podobných (a-e-o, b-p). Obtíže se spojováním hlásek v slabiku a souvislé čtení slov, což souvisí s oslabením v oblasti spolupráce mozkových hemisfér a s očními pohyby. Porucha postihuje rychlost, správnost čtení a porozumění textu.

Dyslexie – současná definice (Mezinárodní dyslektická společnost, 2003):
D	Dyslexie je specifická porucha učení, která je neurobiologického původu. Je charakterizovaná obtížemi se správným a/nebo plynulým rozpoznáním slova a špatným pravopisem a dekódovacími schopnostmi. Tyto obtíže jsou typickým následkem deficitu ve fonologické složce jazyka, který je často neočekávaný ve vztahu k ostatním poznávacím schopnostem a k podmínkám efektivní výuky ve třídě. Mezi sekundární následky mohou patřit problémy s porozuměním čteného a omezené čtenářské zkušenosti, které brání růstu slovní zásoby a základních znalostí.

Dysgrafie – specifická porucha grafického projevu, postihující zejména celkovou úpravu písemného projevu, osvojování jednotlivých písmen, napodobení tvaru, spojení hlásky s písmenem a řazení písmen. Záměna tvarově podobných písmen, písmo je neuspořádané, těžkopádné, neobratné. Tendence směšovat psací a tiskací písmo. Potíže s dodržením lineatury a výšky písma. Pomalé a namáhavé psaní, obsah napsaného v časové tísni nekoresponduje se skutečnými schopnostmi žáka. Vadné držení psacího náčiní. Nutná vysoká míra koncentrace na psaní. Obtížná koncentrace na obsahovou a gramatickou stránku projevu.

Dysortografie – specifická porucha pravopisu, často se vyskytující společně s dyslexií. Nepostihuje celou oblast gramatiky jazyka, ale týká se pouze tzv. specifických dysortografických jevů – délka samohlásek, měkčení, sykavky, hranice slov v písmu. Objevují se vynechávky, záměny tvarově podobných písmen v písemném projevu. Porucha negativně ovlivňuje proces aplikace gramatického učiva. Při reedukační péči dělá dítě chyb méně, potřebuje na správné napsání více času. V časově limitovaných úkolech se mohou chyby znovu objevovat. Chyby se mohou vyskytnout, i když si dítě jev osvojilo a umí je ústně použít.

Dyskalkulie – specifická porucha matematických schopností. Týká se zvládání základních početních výkonů. 
Typy (6):
•	Praktognostická = narušení matematické manipulace s předměty nebo nakreslenými symboly (přidávání, ubírání, rozklad, porovnávání). Nepochopení pojmu číslo, neschopnost seřadit předměty dle velikosti, diferencovat geometrické tvary. Selhávání při rozmístění figur v prostoru. Neschopnost ukazovat na počítané předměty a správně je třídit.

•	Verbální = problémy při označování množství a počtu předmětů, operačních znaků, matematických úkonů. Neschopnost vyjmenovat řadu čísel (od nejmenšího k největšímu a naopak, sudá-lichá), potíže se slovním označením počtu předmětů (12 čte jako 21, nepochopení pojmu „o tři více, třikrát více“).
•	Lexická = neschopnost číst číslice, čísla, operační symboly. V nejtěžších případech neschopnost přečíst izolované číslice a operační znaky. Při lehčí formě obtíže se čtením vícemístných čísel s nulami uprostřed nebo psaná svisle. Záměna tvarově podobných číslic, římských číslic. Problémem jsou zlomky a desetinná čísla. Příčinou jsou obtíže ve zrakovém vnímání, orientaci v prostoru, zvláště pravolevé orientaci.

•	Grafická = neschopnost psát matematické znaky. Problémy při číselném diktátu, přepisu, při psaní vícemístných čísel, psaní v opačném pořadí, vynechání nuly. Problém s psaním řad čísel pod sebe, zápis je neúhledný. Obtíže při rýsování. Časté zrcadlové psaní číslic.
•	Operační = porucha schopnosti provádět matematické operace (sčítat, odčítat, násobit, dělit). Záměna desítek a jednotek při sčítání, záměny čitatele a jmenovatele. Nedostatečné osvojení násobilky (pomocí prstů, sčítáním). Potíže s písemnými algoritmy, počítáním s přechodem přes desítku.
•	Ideognostická = porucha v chápání matematických pojmů a vztahů mezi nimi (4 = 3+1, 4 = 2x2), obtíže s řešením slovních úloh (převedení zadání do systému matematického zápisu. 

Dyspinxie – specifická porucha kreslení charakteristická nízkou úrovní kresby. Neobratné, tvrdé zacházení s tužkou. Neschopnost převést představu z trojrozměrného prostoru na dvojrozměrný papír. Potíže s pochopením perspektivy.
Dysmúzie – specifická porucha postihující schopnost vnímání a reprodukce hudby, obtíže v rozlišování tónů, zapamatování melodie, rozlišováním a reprodukcí rytmu. Potíže se čtením a zápisem not souvisí s dyslektickými a dysgrafickými projevy.
Dyspraxie – specifická porucha obratnosti, schopnosti vykonávat složité úkony, projevující se při běžných denních činnostech i ve vyučování. Projevuje se pomalostí, nešikovností, špatnou úpravou. Obtíže se projevují v psaní i řeči.

Příčiny SPU

Klasická teorie příčin obtíží dle 
O. Kučery – 60. léta 20. stol. (Zelinková, 2003):

•	50 % dětí lehká mozková dysfunkce (LMD),
•	20 % dědičnost,
•	15 % kombinace dědičnosti a LMD,
•	15 % etiologie neurotická nebo nejasná.

LATERALITA:
•	přednostní užívání jednoho z párových orgánů (hybných, smyslových),
•	tvarová, funkční, praváctví, leváctví, ambidextrie, souhlasná, zkřížená,
•	levá hemisféra = verbální, abstraktní, racionální, obsahová, řečová stránka textu, melodie.
•	pravá hemisféra = neverbální, konkrétní, intuitivní, percepčně prostorová stránka textu, přírodní zvuky, izolované hlásky, rytmus.
•	BAKKER: pravohemisférová dyslexie, levohemisférová dyslexie.
•	BROCK (Brocovo motorické centrum řeči), WERNICK (Wernickovo  centrum porozumění řeči).
Současné teorie (Zelinková, 2003):
•	Biologicko – medicínská rovina.
•	Genetika.
•	Struktura a fungování mozku.
•	Hormonální změny.
•	Cerebrální teorie.
•	Kognitivní rovina.
•	Behaviorální rovina.

Současné teorie (Bartoňová, 2006):
1.	Dispoziční (konstituční) příčiny. 
2.	Genetické vlivy s odchylkami v CNS. 
3.	LMD.
4.	Vlivy rodinného prostředí.
5.	Podmínky školního prostředí. 

Projevy SPU – při osvojování čtení, psaní a počítání:
•	 DYSLEXIE:
•	Rychlost (luštění písmen, hláskování, dlouhé slabikování, domýšlení, zbrklost).
•	Chybovost (záměny tvarově a zvukové podobných písmen, i zcela nepodobných).
•	Technika čtení (dvojí čtení u Analyticko-syntetické metody).
•	Porozumění (závislé na předešlých ukazatelích).

Projevy SPU – při osvojování čtení, psaní a počítání:
•	 DYSGRAFIE:
•	Obtížné pamatování a napodobování tvarů písmen.
•	Malé (velké), těžko čitelné písmo.
•	Obtížné napodobování a vybavování tvarů písmen trvá ve vyšších ročnících.
•	Škrkání, přepisování.
•	Neupravenost písemného projevu.
•	Pomalé tempo psaní.
•	Potřeba mnoha energie a času na psaní.

Projevy SPU – při osvojování čtení, psaní a počítání:
•	 DYSORTOGRAFIE – Specifické dysortografické chyby:
•	Rozlišování krátkých a dlouhých samohlásek.
•	Rozlišování slabik dy-di, ty-ti, ny-ni.
•	Rozlišování sykavek.
•	Vynechání, přidání, přesmyknutí písmen či slabik.
•	Hranice slov v písmu.

Projevy SPU – při osvojování čtení, psaní a počítání:
•	 DYSORTOGRAFIE – Pravopisné chyby:
•	Jazykový cit.
•	Nižší úroveň kognitivních funkcí a procesů (automatizace, paměť, vybavování pravidel).

Projevy SPU – při osvojování čtení, psaní a počítání:
•	 DYSKALKULIE:
•	Obtíže v osvojování matematických pojmů, chápání a provádění operací.
•	Osvojování na základě paměti.
•	Počítání pomocí prstů (neúměrně dlouho).
•	Nepochopení postupů.
•	Neschopnost rýsování a geometrie.
 dle typu dyskalkulie.
Projevy SPU – v chování:

•	Pocity méněcennosti, snaha zakrýt obtíže.
•	Upozorňování na sebe (šaškování, vykřikování).
•	Neodpovídající hodnocení a klasifikace.
•	Nepříznivé hodnocení učitelem, rodiči.
•	Negativní vztah ke škole.
•	Školní fobie.
•	Záškoláctví.
•	Psychosomatické obtíže.

Projevy SPU – v chování:
•	Primárně (součást obrazu LMD a deficitů dílčích funkcí):
•	poruchy pozornosti,
•	infantilní chování,
•	zvýšená vzrušivost.
•	Sekundárně (důsledek neúspěchu):
•	obranné a vyhýbavé mechanismy,
•	kompenzační chování,
•	agresivita a projevy nepřátelství,
•	úzkostné stažení se do sebe.
 Kooperativní učení.

Projevy SPU – v kognitivních funkcích:

•	NEDOSTATEČNÁ INTEGRACE PSYCHICKÝCH FUNKCÍ (percepce, pozornost, paměť):
•	ZRAKOVÁ PERCEPCE, PROSTOROVÁ ORIENTACE (záměny písmen b-d-p, číslic 6-9, 42-24, grafických tvarů, pomalé čtení písmen, problémy v orientaci na mapě, na stránce, v učebnici).
•	SLUCHOVÁ PERCEPCE (nedostatečná sluchová analýza, syntéza, diferenciace, neporozumění výkladu učitele, nediferencované myšlení, cizí jazyk, oslabená verbální paměť).
•	AUTOMATIZACE (hláska-písmeno-slova, matematické spoje, rychlé zapomínání, použití gramatických pravidel, slovíčka, číslovky, dny v týdnu, měsíce v roce, pohybové dovednosti, serialita).
•	PAMĚŤ (krátkodobá paměť, dlouhodobá paměť, více jevů naráz).
•	KONCENTRACE POZORNOSTI (krátkodobá, dlouho trvá, než se dítě začne soustředit).
•	MOTORIKA, GRAFOMOTORIKA (pomalé psaní, obtížné napodobování tvarů písmen, geometrie, TV, manipulace s předměty – matematické pojmy a operace).

Prevence SPU
•	PRIMÁRNÍ PREVENCE (osvěta).
•	SEKUNDÁRNÍ PREVENCE (porucha se již projevila, Edukativně stimulační skupiny).
•	TERCIÁLNÍ PREVENCE (odstraňujeme znovu se opakující problémy, zabraňujeme jejich zhoršení, PU+PCH, zásah do sociálního prostředí).

PRIMÁRNÍ PREVENCE
•	Deficity dílčích funkcí.
•	SINDELAROVÁ – Předcházíme poruchám učení.
•	POKORNÁ, KUCHARSKÁ, ŠVANCAROVÁ – Test ke screeningu specifických poruch, 1997 (sluchové vnímání, zrakové vnímání, artikulační neobratnost, JM, schopnost tvoření rýmu, schopnost zaměřit pozornost, soustředění, úchop, komunikace, lateralita).

PRIMÁRNÍ PREVENCE
•	Screening POKORNÉ, 1996:
•	Diferenciace pozadí a figury a zaměření pozornosti.
•	Optická a akustická diferenciace a členění jako funkce vnímání.
•	Funkce intermodálního kódování.
•	Optická, akustická a intermodální krátkodobá a dlouhodobá paměť.
•	Funkce seriality, schopnost anticipace.
•	Vývoj vnímání schématu těla a orientace v prostoru.

•	LMD (lehká mozková dysfunkce, lehká dětská encefalopatie, malá mozková poškození) – Třesohlavá (1989), Train (1996):
Syndrom lehké mozkové dysfunkce se vztahuje na děti téměř průměrné, průměrné nebo nadprůměrné obecné inteligence s určitými poruchami učení či chování, v rozsahu od mírných po těžké, které jsou spojeny s odchylkami funkce CNS. Tyto odchylky se mohou projevovat různými kombinacemi oslabení ve vnímání, tvoření pojmů, řeči, paměti a kontrole pozornosti, popudů nebo motoriky (Clements, 1966).
U dětí s LMD se mohou, ale nemusejí projevit SPU, stejně tak SPU mohou, ale nemusejí vznikat na podkladě LMD. 

LMD - projevy:
•	poškození percepce a vytváření pojmů,
•	poruchy řeči a sluchového vnímání,
•	poruchy motorických funkcí,
•	specifické poruchy učení,
•	poruchy pozornosti,
•	poruchy chování – impulzivita, hyperaktivita,
•	charakteristika spánku,
•	citová charakteristika,
•	charakteristika sociálního chování.

LMD – etiologie:
•	Dle doby vzniku:
•	Prenatální období (onemocnění matky, kouření, alkohol, nedostatek kyslíku).
•	Perinatální období (protrahovaný porod, poškození hlavičky novorozence).
•	Postnatální období (infekční, hořečnatá onemocnění, do 2 let).
•	Dědičnost – hereditární zatížení.
•	Dle neurobiologických poruch:
•	Snížený objem mozkové tkáně.
•	Odchylky od architektury neuronových spojení.
•	Odchylky v elektrické aktivitě mozku (EEG).
•	Nedostatečné okysličování mozku.
•	Deficity neurotransmiterů.

ADHD – porucha pozornosti s hyperaktivitou (Zelinková, 2003):
vývojová porucha charakteristická věku dítěte nepřiměřeným stupněm pozornosti, hyperaktivity a impulzivity. Potíže jsou chronické a nelze je vysvětlit neurologickými, senzorickými, motorickými, emocionálními problémy či MR. Neschopnost dodržovat pravidla chování a provádět delší pracovní výkony  ovlivnění vztahů mezi jedincem, rodinou, školou a společností. 

ADD – porucha pozornosti bez hyperaktivity: 
prostá porucha pozornosti. Neobjevuje se impulzivita a hyperaktivita. Hypoaktivní, denní snění, pomalí, problém se zaměřením a udržením pozornosti. Obtížně navazují sociální vztahy. 

ADHD – porucha pozornosti s hyperaktivitou:
•	Impulzivita = mluví, když nejsou tázáni, vykřikování, zbrklé provádění zadání.
•	Slabá pracovní paměť = denní aktivity.
•	Dys-organizace = problémy s plánováním, zapamatování kroků, směrů, materiálů.
•	Hyperaktivita = neposednost, roztěkanost.
•	Nepozornost = denní snění, rozladěnost, neschopnost udržet pozornost.
•	Obtíže při zpracování verbálních informací = jazykové problémy.

ODD – porucha opozičního vzdoru

•	Oppositional Defiant Disorders – opoziční chování.
•	Extrémní fyzická agresivita, dominuje ztráta přizpůsobivosti, nadprůměrná nesnášenlivost, hádavost, oslabená sebekonrola, opakované odmítání plnění požadavků dospělých. Zlomyslnost, podlost, nedůtklivost, msta. V případě konfliktů tito jedinci (většinou chlapci) nepovažují sami sebe za zdroj konfliktu a chybu vidí v jednání druhých. Tato skupina jedinců má hodně společných znaků s ADHD, ve skupině dětí s ADHD je asi 60 % dětí s ODD.

ADHD – žáci potřebují:
•	stručnost,
•	různorodost,
•	strukturu,
•	zapojit ruce – kinestetické učení,
•	aktivně začlenit.

ADHD – nástroje učitelů:
•	nesedět v lavicích, ani ve skupinách, lavice do U,
•	komunikace s rodiči,
•	barevnost,
•	pomůcky.
•	seznamy,
•	předmět na zaměstnání rukou.

ADHD – terapie: 
1.	PREKOPOVÁ – terapie pevným obětím, skupinová terapie s nácvikem emočních a sociálních dovedností, kognitivně-behaviorální terapie, metoda pozitivního posilování, systémová rodinná terapie, kooperativní učení, alternativní výukové metody.
2.	Terapeutické postupy řídící pohybovou aktivitu – 
EEG-biofeedback, Vojtova metoda reflexní lokomoce, psychomotorika, formativně-terapeutické přístupy.
3.	Terapeutické postupy ovlivňující syndrom biochemickou cestou – farmakoterape, diety.
4.	Pomocné terapeutické metody – jóga, psychorelaxační cvičení. 

Deficity dílčích funkcí:
= dílčí funkce je základní schopnost umožňující diferenciaci, rozvoj řeči a myšlení. U některých dětí v předškolním věku můžeme pozorovat projevy, které by mohly znamenat riziko ve vztahu ke vzniku SPU. Nehovoříme o poruše, ale deficitu některé z dílčích funkcí. Projevují se v různé míře a intenzitě, nemusí být u všech jedinců s SPU.

Screening SPU:
•	SINDELAROVÁ, Předcházíme poruchám učení (pro děti předškolního věku a 1. ročníku ZŠ).
•	POKORNÁ, KUCHARSKÁ, ŠVANCAROVÁ, Test ke screeningu specifických poruch (56 položek ve 13 subtestech, probíhá ve školním prostředí s poradenským pracovníkem, neslouží k posouzení rozumových schopností, součástí je obrazový materiál, 20-30 min).
•	Screening POKORNÉ (viz).

Depistáž SPU: provádí učitel po nástupu dítěte do ZŠ. Základní diagnostika probíhá v Pedagogicko-psychologické poradně (PPP), popřípadě ve Speciálně-pedagogickém centru (SPC) či ve Středisku výchovné péče (SVP). 
•	Podpůrný výukový program: 
•	min. 3 měsíce, 
•	individuální pedagogické přístupy a metody,
•	podpora školní úspěšnosti, předcházení selhávání žáků,
•	zpracovává jej příslušný učitel nebo speciální pedagog,
•	písemný, součástí pedagogické diagnostiky a žádosti o odborné vyšetření.

•	Školní dotazník: 
•	součást diagnostiky, 
•	vyplňuje učitel, 
•	údaje o žákovi,
•	 prospěch podle posledního vysvědčení, 
•	obtíže ve čtení, psaní, 
•	řeč, 
•	práceschopnost, 
•	chování, 
•	vztah k vrstevníkům, 
•	vztah ke školní práci.

•	Explorace v běžné třídě základní školy: 
•	učitel provádí ped. diagnostiku se zaměřením na úroveň vědomostí a psychických funkcí,
•	zaměřuje se na zvláštnosti, které jsou projevem SPU:
•	úroveň čtení, úroveň psaní a pravopisu, úroveň počítání,
•	soustředění,
•	sluchové vnímání, reprodukce rytmu,
•	zrakové vnímání, 
•	řeč,
•	orientace v prostoru, pravolevá orientace,
•	chování, postavení v kolektivu, rodinné prostředí, způsob výchovy.

•	Individuální vzdělávací plán (IVP): 
•	zpracovává se pro žáky integrované,
•	zpracovává jej třídní učitel ve spolupráci s poradenským pracovníkem, popř. výchovným poradcem, školním psychologem a zákonným zástupcem žáka,
•	vychází z učebních dokumentů školy,
•	obsahuje významné skutečnosti pro úspěšnou integraci žáka,
•	v závěru obsahuje jména poradenských pracovníků.
•	obsahuje seznam pomůcek (kompenzační, didaktické),
•	snížený počet žáků ve třídě,
•	potřeba asistenta,
•	obsah, rozsah, průběh poskytování individuálních potřeb. 

•	Individuální vzdělávací plán (IVP) obsahuje: 
•	vyšetření PPP, SPC, SVP, datum vyšetření,
•	výchozí učební dokumenty,
•	vyučovací předmět,
•	speciálně pedagogickou a psychologickou péči,
•	kompenzační pomůcky, učebnice, učební texty, vybavení,
•	účast dalšího pedagogického pracovníka, popř. asistenta,
•	spolupráce se zákonnými zástupci,
•	podíl žáka na řešení problému,
•	jmenovité určení pracovníka PPP, SPC, SVP,
•	podpisy ředitele školy, třídního učitele, vyučujícího, zákonného zástupce, poradenského pracovníka, popř. žáka.

Diagnostika SPU, diagnostické metody

Uskutečňuje se v Pedagogicko-psychologické poradně (PPP).
Úvodní vyšetření: rozhovor s rodiči, rozhovor s učitelem, popřípadě školní dotazník, rozhovor s dítětem  osobní anamnéza, rodinná anamnéza, anamnéza prostředí.
Diagnostické prostředky: speciální zkoušky vypovídající o intelektové úrovni dítěte a výkonech v jednotlivých oblastech. Diagnostická kritéria. Na stanovení diagnózy se podílí:
•	speciální pedagog – analýza ped. údajů, vyšetření výukové úrovně, vyšetření percepčně-kognitivních zkoušek, školní dotazník,
•	psycholog – stanovení úrovně rozumových schopností – vyšetření inteligence. Pražský dětský Wechslerův test (PDW), Ravenovy Progresivní matice,
•	další specialisté – neurolog, foniatr, oftalmolog, pediatr.
Jednotlivé diagnostické zkoušky:
•	Vyšetření výkonu čtení.
•	Úroveň písemného projevu.
•	Úroveň matematických schopností.
•	Poruchy sluchového vnímání.
•	Poruchy zrakového vnímání.
•	Vyšetření laterality.
•	Poruchy vnímání prostorové orientace.
•	Vyšetření představy prostoru.
•	Vnímání časové posloupnosti.

1. Vyšetření výkonu čtení:

•	rychlost, porozumění textu, chování při čtení,
•	1987 MATĚJČEK a kol.,
•	rychlost čtení – čtenářský kvocient (ČQ), 60-70 slov/1 min., rozdíl IQ a ČQ více než 20 bodů  první kritérium,
•	porozumění textu – vyvrcholením čtenářské dovednosti,
•	chování při čtení – neklid, úzkost, dýchání, dvojí čtení.

2. Úroveň písemného projevu:

•	rozbor školních sešitů, diktátů, opisů, přepisů,
•	hodnotí se kvalitativní i kvantitativní znaky písemného projevu: tvar písma, dodržování lineatury, chování při psaní,
•	hodnocení ve vztahu ke čtení:
•	komolení slov, přehazování, záměna písmen,
•	vynechání diakritických znamének,
•	chyby v měkčení,
•	problémy v zápisu matematických symbolů.

3. Úroveň matematických schopností:

•	Psychodiagnostika Brno – Baterie testů, NOVÁK:
•	Barevná kalkule,
•	Kalkule IV.,
•	Číselný trojúhelník,
•	Rey-Ostheriethova komplexní figura.
•	matematická paměť, pořadí čísel, orientace v prostoru, čtení a psaní číslic, matematické operace, porozumění.

4. Poruchy sluchového vnímání:

•	sluchová analýza a syntéza textu je předpokladem pro psaní,
•	Matějčkova zkouška sluchové analýzy a syntézy – rozklad slova na hlásky a naopak,
•	vyšetření vnímání měkkých a tvrdých hlásek,
•	rozdíl mezi dvojicí nesmyslných slov (flaš-klaš).

5. Poruchy zrakového vnímání:
•	Edfeldtova Reverzní zkouška – zraková percepce tvarů.
•	Zkouška M. FROSTIGOVÉ – zjištění vizuomotorické koordinace.

6. Vyšetření laterality:
•	ŽLABOVA a MATĚJČKOVA zkouška laterality (1972) – vztah mezi lateralitou oka – ruky.

7. Poruchy vnímání prostorové orientace:

•	závisí na zrakové, sluchové a kinestické percepci,
•	ŽLABŮV test orientace vpravo – vlevo z jeho Souboru specifických zkoušek.

8. Vyšetření představy v prostoru:

•	ŽLABOVA zkouška vpravo – vlevo,
•	RAVENOVA komplexní figura – od 8 let.

9. Vnímání časové posloupnosti:

•	v oblasti vizuální percepce,
•	v oblasti sluchového vnímání se užívá ŽLABOVA zkouška reprodukce rytmu.

Diagnostika SPU se nejčastěji provádí v 1. nebo 2. třídě. Komplexní diagnostika je provedena týmem odborníků, je také základem pro včasné odhalení obtíží a správnou a včasnou reedukaci.

Vzdělávání žáků se SPU

Formy vzdělávání a poskytování reedukační péče vychází z doporučení PPP (SPC), Dys-centra, možnosti péče:
•	Individuální péče prováděná v rámci vyučování učitelem kmenové třídy.
•	Individuální péče prováděná učitelem, který je absolventem speciálního kurzu.
•	Třídy individuální péče při ZŠ.
•	Cestující učitel.
•	Specializované třídy pro děti s PU, PCH.
•	Speciální školy pro děti s PU.
•	Dětské psychiatrické léčebny.
•	Individuální a skupinová péče (PPP, SPC, Dys-centra).

Dys-centra:
•	dobrovolná, nezávislá, nezisková sdružení občanů a právnických osob, zaměřující se na problematiku SPU, PCH,
•	služby dětem a žákům se SPU, rodičům, ped. pracovníkům, široké veřejnosti v odpoledních hodinách v průběhu školního roku, metodická pomoc.
•	spolupracují a navazují na diagnostickou činnost PPP, kterou doplňují o oblast terapeutickou,
•	reedukace SPU, kurzy nápravy GM, rozvoj jednotlivých oblastí, kurzy cizího jazyka pro žáky se SPU, práce s výukovými a reedukačními programy na PC, psychorelaxační cvičení, zájmové odpolední kroužky, prázdninové pobyty s reedukačním programem, vedení odborné knihovny, vzdělávací akce, přednášky, akreditované kurzy pro pedagogy, studenty, rodiče.
•	1997 Asociace Dys-center, občanské sdružení.

Současná legislativa (včetně novelizací):
•	Zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon), ze dne 24. září 2004, účinný od 1. ledna 2005. Novela č. 49/2009 Sb.
•	Vyhláška č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, účinná dnem vyhlášení 9. února 2005.
•	Vyhláška č. 73/2005 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných, účinná dnem vyhlášení 9. února 2005.

Zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon), ze dne 24. září 2004, účinný od 1. ledna 2005.
•	§ 2 Zásady a cíle vzdělávání.
•	§ 3 Vzdělávací programy.
•	§ 4 Rámcové vzdělávací programy.
•	§ 5 Školní vzdělávací programy.
•	§ 7 Vzdělávací soustava, školy a školská zařízení.
•	§ 14 Vzdělávání příslušníků národnostních menšin.
•	§ 16 Vzdělávání žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami.

Zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon), ze dne 24. září 2004, účinný od 1. ledna 2005.
•	§ 17 Vzdělávání nadaných dětí, žáků a studentů.
•	§ 18 IVP.
•	§ 36 Plnění povinnosti školní docházky.
•	§ 37 Odklad povinné školní docházky.
•	§ 47 Přípravné třídy základní školy.
•	§ 51 Hodnocení výsledků vzdělávání žáků.
•	§ 115 – 120 Školská zařízení a školské služby.

Zákon č. 561/2004 Sb., § 16 Vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami:
•	Dítětem, žákem a studentem se speciálními vzdělávacími potřebami je osoba se:
•	Zdravotním postižením – MP, TP, ZP, SP, vady řeči, souběžné postižení více vadami, autismus, PU, PCH.
•	Zdravotním znevýhodněním – zdravotní oslabení, dlouhodobá nemoc, lehčí zdravotní poruchy vedoucí k PU, PCH.
•	Sociálním znevýhodněním – rodinné prostředí s nízkým socio-kulturním postavením, ohrožení soc. patologickými jevy, nařízená ÚV, uložená OV, postavení azylanta a účastníka řízení o udělení azylu na území ČR. 

•	Vyhláška č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, účinná dnem vyhlášení 
9. února 2005.
•	§ 1 Poskytování poradenských služeb – dětem, žákům, studentům, zákonným zástupcům, školám a školským zařízením, bezplatně.
•	§ 2 Obsah poradenských služeb:
•	Vytváření vhodných podmínek pro zdravý tělesný, psychický a sociální vývoj žáků, pro rozvoj jejich osobnosti před zahájením vzdělávání a v průběhu vzdělávání,
•	Naplňování vzdělávacích potřeb a rozvíjení schopností, dovedností a zájmů před zahájením a v průběhu vzdělávání,
•	Prevence a řešení výukových a výchovných obtíží, sociálně patologických jevů,
•	Vytváření vhodných podmínek, forem a způsobů integrace žáků se zdravotním postižením,
•	Vhodná volba vzdělávací cesty a pozdějšího profesního uplatnění,
•	Vytváření vhodných podmínek, forem a způsobů práce pro žáky, kteří jsou příslušníky národnostních menšin nebo etnických skupin,
•	Vytváření vhodných podmínek, forem a způsobů práce pro žáky nadané a mimořádně nadané,
•	Rozvíjení pedagogicko-psychologických a speciálně pedagogických znalostí a profesních dovedností pedagogů,
•	Zmírňování důsledků zdrav. Postižení a prevence jeho vzniku.
•	§ 3 Školská poradenská zařízení:
•	pedagogicko-psychologická poradna,
•	speciálně pedagogické centrum.
				+
•	Střediska výchovné péče (! zákon č. 109/2002 o výkonu ochranné výchovy, ústavní výchovy ve školských zařízeních a o preventivní výchovné péči ve školských zařízeních, novela 383/2005).
Školská poradenská pracoviště:
•	výchovný poradce,
•	školní metodik prevence,
•	školní psycholog,
•	školní speciální pedagog.
Pedagogicko-psychologická poradna (PPP) - 1:
•	pedagogicko-psychologické a speciálně pedagogické služby,
•	služby ambulantní, návštěvy pracovníků PPP ve školách,
•	zjišťuje pedagogicko-psychologickou připravenost žáků na školu, provádí psychologická a speciálně pedagogická vyšetření pro zařazení žáků do škol, tříd, oddělení, studijních skupin s upravenými vzdělávacími programy pro žáky se zdravotním postižením,
•	zajišťuje speciální vzdělávací služby žáků ve školách, které nejsou samostatně zřízené pro žáky se zdravotním postižením, vypracovává odborné posudky na základě psychologické a speciálně pedagogické diagnostiky,
•	poskytuje poradenské služby žákům s rizikem školní neúspěšnosti, rodičům.

Pedagogicko-psychologická poradna (PPP) - 2:
•	poskytuje metodickou podporu škole,
•	prostřednictvím metodika prevence zajišťuje prevenci sociálně patologických jevů, realizaci preventivních opatření a koordinaci školních metodiků prevence,
•	pomocí psychologické, speciálně pedagogické a sociální diagnostiky zjištění příčin poruch učení, chování a dalších problémů v osobnostním vývoji, výchově a vzdělávání,
•	profesní orientace,
•	podklady pro zařazování, přeřazování dětí do škol a školských zařízení, odklad školní docházky, doporučení pro integraci,
•	psycholog, speciální pedagog, sociální pracovník, 

Pedagogicko-psychologická poradna (PPP) - 3:
•	Samostatná poradenská zařízení,
•	Pro děti a mládež 3 - 19 let, do ukončení vzdělání na SŠ.
•	Psychologická, speciálně pedagogická a sociální diagnostika,
•	Poradenství a terapie,
•	Zpracování odborných podkladů,
•	Nápravná péče (reedukace),
•	Programy pro rodiče a děti,
•	Zapojení do programů sociálně patologických jevů,
•	Konzultace pedagogům,
•	Metodické vedení výchovných poradců, metodiků prevence,
•	Spolupráce se školními psychology a speciálními pedagogy.

Středisko výchovné péče (SVP):
•	v systému pedagogicko-psychologického poradenství jsou od roku 1997,
•	pomoc při zachycení prvních signálů výchovných problémů, přecházení dalším poruchám,
•	poradenství rodičům, pedagogům, žákům,
•	poskytování preventivně výchovné péče dětem a mládeži ohroženým sociálně patologickými jevy, pokud nebyla nařízena ÚV, OV,
•	spolupráce s PPP, SPC, školami, metodikem prevence,
•	pobyt je dobrovolný, ambulantní nebo internátní (max. 2 měsíce).

Institut pedagogicko-psychologického poradenství (IPPP):
•	celorepubliková působnost, zřízen 1994 MŠMT,
•	koordinace poradenského systému, vzdělávání pedagogických pracovníků.

Vyhláška č. 73/2005 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných, účinná dnem vyhlášení 9. února 2005.
•	§ 1 Podpůrná opatření.
•	§ 3 Formy a cíle speciálního vzdělávání:
•	individuální integrace,
•	skupinová integrace,
•	škola samostatně zřízená pro žáky se zdravotním postižením,
•	kombinací forem.

Vyhláška č. 73/2005 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných, účinná dnem vyhlášení 9. února 2005.
•	§ 5 Typy speciálních škol (základní škola pro žáky se SPU, základní škola pro žáky se SPCH).
•	§ 6 IVP.
•	§ 7 Asistent pedagoga.
•	§ 10 Počty žáků (6-14 žáků).
•	ČÁST TŘETÍ – Vzdělávání žáků mimořádně nadaných.

Hodnocení a klasifikace žáků se SPU
Hodnocení je nadřazený pojem pojmu klasifikace. Úkolem hodnocení žáka se SPU je zjišťování a posuzování jeho úrovně v určitém období (je zaměřeno na celou osobnost dítěte, orientuje se na především na jeho kladné rysy).
Hodnocení je upraveno ve:
•	ŠKOLSKÉM ZÁKONĚ:
•	§ 16 (Při hodnocení žáků se SVP se přihlíží k povaze postižení nebo znevýhodnění),
•	§ 51-53 (hodnocení výsledků vzdělávání - klasifikačním stupněm, slovně, kombinací obou způsobů), u žáka se SPU rozhodne ředitel o slovním hodnocení na žádost rodičů, na ZŠ speciální se hodnotí slovně,
•	§ 168 (školská rada schvaluje způsob hodnocení).

•	VYHLÁŠCE 48/2005 Sb., o základním vzdělávání a některých náležitostech plnění povinné školní docházky (454/2006):
•	§ 14 Jaké má být hodnocení (srozumitelné, jednoznačné, srovnatelné s předem stanovenými kritérii, všestranné, věcné).
•	§ 15 Hodnocení žáků na vysvědčení (chování, prospěchu, celkové hodnocení),
•	§ 16 Výstupní hodnocení.

•	VYHLÁŠCE 73/2005 Sb.:
•	§ 6 IVP,
•	přihlížet povaze postižení.
Hodnocení = úroveň vzdělání žáka k určitým cílům.
Klasifikace = číselné vyjádření hodnocení.
•	Slovní hodnocení = výrokové hodnocení.
•	Kriteriální hodnocení = vychází z dosaženého stupně kvality vzdělávací činnosti.
•	Individualizované hodnocení = vychází z pokroku žáka.

Zásady hodnocení:
•	vysvětlit ostatním rozdílný přístup k hodnocení,
•	dát dítěti zažít pocit úspěchu,
•	chválit za snahu,
•	hodnocení musí vycházet ze znalostí příznaků postižení,
•	zvýraznit motivační složku hodnocení,
•	hodnotit pouze jevy, které žák zvládl,
•	využívat různých forem hodnocení (bodové),
•	ve věku povinné školní docházky upřednostňovat slovní hodnocení,
•	specifický přístup při hodnocení uplatňovat ve všech předmětech, do kterých se postižení promítá,
•	hodnotit spravedlivě.

Slovní hodnocení:
•	alternativní forma hodnocení,
•	obsah má být pozitivně motivační i objektivně kritický (co má žák zlepšit),
•	vyjádření toho, co žák v daném vyučovacím předmětu zvládl, v jaké kvalitě, vymezit další postup rozvoje žáka se zřetelem na vynaložené úsilí a k individuálním zvláštnostem žáka,
•	pro rodiče problematické (známky srozumitelnější),
•	zátěž pro učitele,
•	učitel musí být sám přesvědčen o výhodách slovního hodnocení,
•	různé formulace u různých žáků.

Vzdělávání žáků se SPU v běžné třídě ZŠ

Základní podmínky:
•	prodloužený čas,
•	upravený formát testových sešitů,
•	úprava či nahrazení nevhodných testových úloh, ne změna obsahu, ale přeformulování nebo vynechání,
•	kompenzační pomůcky – technické, didaktické,
•	asistent,
•	náhradní způsob zkoušky.

Organizace vzdělávacího procesu:
•	uplatňování speciálně pedagogických postupů (tempo, individuální přístup, rozsah učiva),
•	přístup učitele (ústní osvojování učiva, doplňovací cvičení, omezení diktátů, příprava na diktát),
•	snížený počet žáků ve třídě,
•	individuální práce s žákem,
•	vzájemná komunikace škola-rodina,
•	přihlédnutí k charakteru poruchy při hodnocení a klasifikaci (kratší texty, čitelnost upřednostňovat před úpravností, názorné pomůcky).

Speciálně pedagogická péče:
•	rozvoj a posílení oslabených funkcí CNS a osvojení potřebných dovedností,
•	speciální pedagog a učitel s absolvovaným kurzem,
•	kompenzace impulzivity a zkrácené pozornosti,
•	kompenzační pomůcky (kalkulátor, PC, magnetofon, speciální didaktické pomůcky),
•	individuální přístup,
•	informace pro zákonné zástupce,
•	alternativní metody a postupy.

Učitelská diagnostika:
•	velmi důležitá při stanovení obtíží,
•	východisko pro vyšetření v PPP,
•	učitel sleduje a zaznamenává dovednosti žáka, zamýšlí se nad nápravou, pozoruje, zda jsou nápravná opatření úspěšná,
•	podílí se na vypracování školního dotazníku:
•	vypracován na požádání PPP, 
•	nestanovuje diagnózu,
•	čtení,
•	psaní,
•	počítání,
•	řečový projev,
•	socializace, rodinné prostředí.

Školní poradenská pracoviště:

•	ŠKOLNÍ PSYCHOLOG:
•	ukončené VŠ vzdělání v oboru psychologie nebo pedagogika a psychologie,
•	pouze na některých školách,
•	poradenství pro pedagogy (přístup k žákům se SPU), 
•	pomoc při zpracování IVP,
•	konzultace pro rodiče,
•	sleduje projevy žáků s výukovými nebo výchovnými obtížemi.

•	ŠKOLNÍ SPECIÁLNÍ PEDAGOG:
•	ukončené VŠ vzdělání v oboru speciální pedagogika,
•	působí na některých školách,
•	metodická pomoc pedagogům při depistáži žáků se SVP,
•	speciálně pedagogická vyšetření žáků,
•	reedukace,
•	poradenství rodičům,
•	volba správných opatření sloužících ke zkvalitnění vyučovacího procesu.

•	VÝCHOVNÝ PORADCE:
•	kvalifikační studium výchovného poradenství,
•	na všech ZŠ, SŠ a speciálních školách,
•	učitelé, kteří kromě svého úvazku plní ještě 
pedagogicko-psychologické poradenství,
•	depistáž,
•	spolupráce s poradenskými zařízeními,
•	profesní orientace,
•	sleduje vývoj žáků s výchovnými, vyučovacími obtížemi,
•	poradenství pro rodiče,
•	metodická pomoc učitelům.

•	ŠKOLNÍ METODIK PREVENCE:
•	koordinace aktivit v oblasti prevence sociálně patologických jevů u žáků,
•	vytváření strategie školy v oblasti prevence zneužívání návykových látek, jeho realizace a koordinace.

Socializace a emocionalita:
•	jedinci se SPU jsou méně fyzicky zralí,
•	neadekvátní chování v sociálních situacích,
•	potíže v orientaci, sociálním chování,
•	problémy s vyjadřováním,
•	problém v sociálním učení, nedokáží se poučit ze svých chyb,
•	výkyvy ve výkonnosti,
•	pocity úzkosti, frustrace, agresivita,
•	časné deprese,
•	problémy se zapamatováním a uspořádáním pořadí,
•	změněné sebehodnocení, potřeba podpory.

Osobnost dospělého jedince se SPU:
•	1/3 jedinců dozraje,
•	1/3 jedinců kompenzuje,
•	1/3 nedozrají, nekompenzují.
•	trvající obtíže ve čtení, psaní, pravopisu  potíže v zaměstnání i osobním životě,
•	negativní zkušenosti z dětství snižují motivaci,
•	hyperaktivita způsobuje nesoustředěnost,
•	změny nálad, výbušnost, problémy s organizací, plnění pracovních úkolů, dochvilností,
•	omezená přizpůsobivost, problémy s autoritami,
•	riziko alkoholismu, toxikomanie, trestné činnosti,
•	tlak společnosti (úspěch, peníze, tempo, flexibilita, vztahy, komunikace),
•	možnost návštěvy psychologa, psychiatra.

Projevy snížených komunikačních kompetencí (Zelinková, 2003):
•	k získání pozornosti používají negativní prostředky,
•	úroveň reakcí nižší, nízký zájem o komunikaci,
•	preference nonverbální komunikace,
•	problematická interakce,
•	málo se ptají, aby získali informace,
•	neradi vypravují, vyprávění chudá,
•	nutné podněcovat ke konverzaci,
•	nesprávné pojmenování předmětů,
•	špatné porozumění, na neshody reagují nonverbálně,
•	smějí se sprostým slovům, rýmovačkám.

Poruchy řeči:
•	Dyslálie = patlavost = nesprávná výslovnost (r, ř, l).
•	Koktavost = balbuties.
•	Opožděný vývoj řeči. Vývojová dysfázie.
•	Mutismus.
•	Autismus.

Specifický logopedický nález:
•	Artikulační neobratnost (dítě umí tvořit hlásky, ale artikulace je namáhavá, těžkopádná, nesrozumitelná, postižení řečové motoriky, sluchové percepce).
•	Specifické asimilace (sykavky, tvrdé, měkké hlásky, izolovanou hlásku vysloví, problémy ve slovech „sušenky“).

Reedukace (Zelinková, 2003):
•	je společně s rehabilitací a kompenzací základní speciálně-pedagogickou metodou. Doslova znamená převýchovu, ale význam je jiný. Znamená utváření, výchovu psychických funkcí, popřípadě dovedností nutných ke zvládnutí dovedností složitějších. Nejde o nápravu, ale utváření nových návyků a dílčích dovedností. V zahraničí jí odpovídá pojem intervence.

Zásady reedukace:
•	Zaměření terapie na specifiku jednotlivého případu (vnitřní a vnější podmínky pro nápravu).
•	Analýza celkové situace dítěte (vztah k učení, postoj rodičů, vztahy ke spolužákům, k sourozencům).
•	Co nejpřesnější diagnostika obtíží dítěte.
•	Obtížnost nápravných cvičení musí odpovídat možnostem dítěte (druh cvičení, náročnost cvičení).
•	Nechat dítě zažít úspěch již při první návštěvě poradny.
•	Náprava postupuje po malých krocích.
•	Pracovat pravidelně – denně, systematicky, krátce a intenzivně (10 minut)
•	Aktivní provádění cvičení ze strany dítěte.
•	Dítěti se věnovat, udržovat s ním oční kontakt.
•	Klidné prostředí, kde dítě nebude rušeno.
•	Postoje a přístup okolí – vzbudit v dítěti pocit, že cvičení jsou důležitá, respektovat, že dítě právě pracuje, klid, takt a soustředění ze strany pedagogů i rodičů.
•	Dlouhodobý nácvik.
•	Rozvinutou schopnost u dítěte cvičit tak dlouho, dokud není zautomatizována.
•	Po nápravě použití metod a technik respektujících schopnosti dítěte.
•	Strukturace, názornost, představivost.