Etelä-Pohjanmaan murre
Tímto nářečím se mluví na jih a východ od Vaasy. Nářečí je velmi kompaktní.

Západní prvky jihopohjalského nářečí
Namísto d je r:  pata : parat

Namísto ts je tt bez střídání stupňů: mettä : mettän

 Na začátku slova může být skupina souhlásek f nevyjímaje: frouva, varis kraakuu

Pohjalské prvky
 Konsonant h mezi dvěma vokály koncové slabiky kmene (1) a u illativu (2) se zachoval. Analogicky je vložen mezi vokály i v pasívu (3):

(1) portahat (portaat), venehillä (veneillä)
(2) kouluhun (kouluun)
(3) saarahan (saadaan).

 Velmi běžný je šva-vokál: jalaka, lehemä, vanaha, silimä. K tomu se váže též zvláštní střídání stupňů (jen u slov se zadními samohláskami): jalaka : jalaat, pelko : peloot.

Namísto obvyklých skupin samohlásek ea, eä, oa a öä stojí ia, iä, ua, yä: hopia, pimiä, huonua maitua.
Jihopohjalské prvky
Neprobíhá geminace konsonantů.

 Hláska s na konci slova se mění na h: kirkah vesi, miäh lähtöö, kirvehvarsi.

 Diftongy s koncovým vokálem i se v jiné slabice než v první (aita) narovnávají:
pohojalaanen, annoon, maksaas, huonoosta.

Východní nářeční prvky
 Kmen ve tvaru 3. osoby sg. e-kmenových sloves  končí na -O: tuloo (tulee), menöö (menee).

Střední a severní pohjalské nářečí
Těmito nářečími se mluví mezi Vaasou a Kemi. Střední nářečí je rozšířené v oblasti jižně od Raahe, severní zase od něj na sever. Přestože tato nářečí patří do západní skupiny, obsahují množství východních, hlavně savoských prvků.

 Střídání stupňů u souhlásky t je stejné jako ve východních nářečích: ve slabém stupni ji nahrazuje j nebo v nebo mizí úplně: teh'ä, saje, sovassa.

 Skupinu ts nahrazuje tt (Z) nebo ht (V).

 Skupiny lk a rk se střídají buď s lij a rij (Z), nebo s l a r (V): 	nälkä : nälijän / nälän
									härkä : härijän / härän
 Na předělu slov a morfémů dochází k asimilaci souhlásek ve skupinách tk a tp: kk a pp.
 Oom minä tehenykki. Em muistanup puhua. Annakko...?

 V otázkách ve 2. os. sg. u sloves olla a tulla se následné zájmeno sinä zkracuje až na jakýsi sufix:
		Ookkona Oulusta? Tuuko nää?

Obecná geminace je naprosto běžná: 	kallaa, sattaa, kevväällä.

Stejně tak i šva-vokál: 			jalaka, kylymä talavi-ilima.

 Skupiny samohlásek eA a OA nahrazuje iA a UA:
	korkia, putuaa.

Peräpohjalaiset murteet
 Těmito nářečímí se mluví ve finském Laponsku, tedy severně od Botnického zálivu (od Kemi). Nářečí je podobné jazyku meänkieli Finů ze švédské strany řeky Tornio a kvenštině ze severního břehu Finmarky. Také tato nářečí počítáme k západní skupině, přestože obsahují mnoho prvků ze Savo v důsledku dlouhodobých migrací.

 Při střídání stupňů se chová hláska t jako ve východních nářečích: buď zmizí, nebo je nahrazena v či j.

 Gemináta tt, náhrada za ts, se při střídání nezkracuje.

Obecná geminace má výskyt téměř všude.

 Původní hláska h mezi koncovými vokály kmene a na začátku illativu: talohon. Někdy dochází k metatezi (talhoon) a někdy k následnému zkrácení (talhon).

Šva-vokál se může i nemusí objevit.

Zadnopohjalské speciality
 Gemináty nn, mm, ll a rr se zkracují po dlouhém vokálu či diftongu (je to vlastně opačný proces procesu obecné geminace) a na rozhraní druhé a třetí slabiky a slabik dalších: 
	pääle, meilä, suuremat

 Souhláska v se vytrácí v případě, že má v okolí samohlásku A:	sau, Roaniemi, hyä, kua.

 Koncovka 3. os. sg. za znakem minulého času a kondicionálu je pouhé t (nikoli -vAt):
							het annoit 
 Tato koncovka může s  konsonantem následujícího slova či morfému asimilovat:
							pojat osasik kertoa

 Zájmena minä a sinä jsou obvykle ve tvaru mi(e), si(e); zájmena me, te a he ve tvaru met, tet, het.