Savoská nářečí

Savoskými dialekty se mluví kromě vlastního Sava též v Severní Karélii, Kainuu a středním Finsku. Jde o  celou třetinu území Finska. Mezi savoskými nářečími jsou značné rozdíly. Lze je dále dělit na devět podnářečí.

Východní znaky

Konsonant d je nahrazen j či v nebo úplně vypadá: puhas, sovan, laejat (laidat)

Dentály se občas lehce změkčují: tuľ, uńissaan.

Dlouhé A se diftongizuje, pakliže je v první slabice: mua, suatiin, miärä (občas též moa, soatiin, peä).
V ostatních slabikách dochází ke změně aa na oo a ää na ee: kalloo, leipee (kalloa, leipeä).

Koncovka inessivu je ssA.

Ostatní, i jinde rozšířené prvky

Obecná geminace: tulloo, opettelloo, občas i speciální geminace: Kuopijjoon, paremppoo.

Šva-vokál: palakka, ilives.

Skupiny ea, eä, oa a öä nahrazují ee, oo, öö: korkee.

Savoské speciality

Skupinu ts nahrazuje obvykle ht: mehtä : metän, mehtä : mehän, mehtä : mehtän.

Diftongy končící na i, u a y se buď narovnají/redukují, nebo tyto vokály nahradí e, o a ä: aorinko/aarinko, täös/tääs (täysi), näöttee/näättee.

Ve vazbě s jiným slovesem má minulé aktívní participium jako významové sloveso jakýsi essivu podobný znak: on antanna, et suanna, ol lähtennä.

Částicový sufix -kin je nahrazen koncovým konsonantem + i(i), v pozici po vokálu je nahrazen i nebo e. Následuje případně koncové zdvojení: nyttii, silloiniik kum..., minnäit tiijän, metässäe.

Jihovýchodní nářečí

Tímto dialektem se dnes mluví v oblasti Lappeenranty a Imatry. Před válkou se jím mluvilo po celé oblasti mezi Ladogou a Finským zálivem. Do tohoto dialektu se počítá i nářečí Ingrijců, čili ingrijština, ižhořština či inkerijština.

Východní prvky

Konsonant d je nahrazen j či v nebo úplně vypadá: puhas, sovan, pijettii (pidettiin), juuva (juoda)

Dentály se částečně změkčují: uśjemp (useampi).

Dlouhé A se diftongizuje stejně jako v Savo, navíc se diftongizují též ee, oo a öö:  ie, uo, yö.

Koncovka inessivu je pouze s, s výjimkou pozice před dalším sufixem.

Ostatní, i jinde rozšířené prvky

Obecná geminace: hyvvii (hyviä)

Jihovýchodní speciality

Skupina ts buď zůstává, jaká je, nebo je nahrazena ss.

Koncové n mizí: onneto, kirkkoo, hevone.

Někde chybí koncové zdvojení: tule tänne.

Koncové A a i často zmizí, někdy i jiné vokály: yhten päivän, puol viis, heinaika.

Někdy zmizí vokál i uprostřed slova: toist ihmist (toiset ihmiset), tekist, antant, kuult, puust, puont.

Znakem 3. os. pl. je pouhé -(V)t: anta-at (pres.), kuulu-i-t (perf.)

Poss. suff. 1. os. sg je i(n), 2. os. sg. is: issäi(n), issäis.

U příslovcí a zájmen s významem lokálním se používá zvláštní pádová koncovka vyjadřující směr pryč/od (asi jako elativ) nt(A): siint (siitä), kotont (kotoa), ulkont.

Osobní zájmena sg. jsou mie, sie, hää/heä a skloňují se miu(n), minnuu/miuta, miult atd. siu(n), sinnuu/siuta, siul atd., häne(n), häntä, hänel... Osobní zájmena v pl. jsou stejně jako v Savo myö, työ, hyö.