Dharmačakrapravartanasútra, Dhammačakkappavattanasutta 
(Rozprava o roztočení kola Nauky)

Takto jsem slyšel: Jednou dlel Vznešený u Váránasí na místě zvaném Isipatana v Gazelím háji.  Vznešený oslovil patero mnichů: 

“Ó mnichové, jsou dvě krajnosti, kterým by se měl vyhnout ten, kdo odešel do bezdomoví: je to ona připoutanost ke smyslovým rozkoším a světským potěšením, nízká, ubohá, tuctová, a neprospěšná, prováděná běžnými lidmi, neušlechtilá a ona připoutanost k sebeumrtvování, strastná, neušlechtilá a neprospěšná. Oběma těmto krajnostem, mnichové, se Tathágata vyhnul a plně pochopil střední cestu, jež otevírá oči, skýtá poznání, vede ke klidu, k vědění, k probuzení, k nirváně.

A která je, mnichové, ona střední cesta, již Tathágata plně pochopil, jež otevírá oči, skýtá poznání, vede ke klidu, k vědění, k úplnému probuzení, k nirváně?

Je to tato ušlechtilá osmidílná stezka: pravé pochopení, pravé rozhodnutí, pravá řeč, pravé jednání, pravé živobytí, pravé snažení, pravá bdělost, pravé soustředění.

Toto, mnichové, je ona střední cesta, již Tathágata plně pochopil, jež otevírá oči, skýtá poznání, vede ke klidu, k vědění, k probuzení, k nirváně.

Hle, mnichové, toto je ušlechtilá pravda o strasti: zrození je strastné, stáří je strastné, nemoc je strastná, smrt je strastná, spojení s věcmi nemilými je strastné, odloučení od věcí milých je strastné, slovem: pět skupin lpění je strastných.

Hle, mnichové, toto je ušlechtilá pravda o příčině strasti: je to ona žízeň, jež vede ke znovuzrození, pojí se s radostí a vášní a tu a tam se něčím potěší, totiž žízeň žádosti, žízeň po bytí a žízeň po nebytí.

Hle, mnichové, toto je ušlechtilá pravda o zániku strasti: je to naprosté zničení oné žízně, její odvrhnutí, vzdání se oné žízně, neulpívání na oné žízni.

Hle, mnichové, toto je ušlechtilá pravda o cestě vedoucí k zániku strasti: je to ona ušlechtilá osmidílná stezka: pravé pochopení, pravé rozhodnutí, pravá řeč, pravé jednání, pravé živobytí, pravé snažení, pravá bdělost, pravé soustředění.

[1.]
[1.1.] ‚Toto je ušlechtilá pravda o strasti‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo. 
[1.2.] ‚Tato ušlechtilá pravda o strasti by měla být plně pochopena‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo. 
[1.3.] ‚Tato ušlechtilá pravda o strasti byla plně pochopena‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo.

[2.]
[2.1.] ‚Toto je ušlechtilá pravda o příčině strasti‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo.
[2.2.] ‚Tato je ušlechtilá pravda o příčině strasti, vyžaduje překonáni [příčiny strasti]‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo. 
[2.3.]‚Tato ušlechtilá pravda o příčině strasti byla mnou naplněna překonáním [strasti]‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo.

[3.]
[3.1.] ‚Toto je ušlechtilá pravda o zániku strasti‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo.
[3.2.] ‚Tato je ušlechtilá pravda o zániku strasti, by měla být uskutečněna‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo. 
[3.3.] ‚Tato ušlechtilá pravda o zániku strasti byla uskutečněna‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo.

 [4.]
[4.1.] ‚Toto je ušlechtilá pravda o cestě vedoucí k zániku strasti‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo. 
[4.2.] ‚Toto je ušlechtilá pravda o cestě vedoucí k zániku strasti, která by měla být rozvinuta‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo. 
[4.3.] ‚Toto je ušlechtilá pravda o cestě vedoucí k zániku strasti, která byla rozvinuta‘: tak jsem, mnichové, prohlédl skutečnosti, o nichž jsem dříve neslyšel, zrodilo se ve mně poznání, moudrost, vědění, světlo.

Dokud jsem, mnichové, nezískal patřičně jasný vhled a poznání čtyř ušlechtilých pravd ve všech těchto třech okruzích a dvanácti dílech, neprohlašoval jsem, že jsem ve světě s jeho bohy, s Márou a Brahmou, ani mezi tvorstvem se šramany a bráhmany, bohy a lidmi, dosáhl nejvyššího, úplného probuzení.

Avšak od té doby, mnichové, co jsem získal patřičně jasný vhled a poznání čtyř ušlechtilých pravd ve všech těchto třech okruzích a dvanácti dílech, prohlašuji, že jsem ve světě s jeho bohy, s Márou a Brahmou, mezi tvorstvem se šramany a bráhmany, bohy a lidmi, dosáhl nejvyššího, úplného probuzení.

Vznikl ve mně vhled a poznání: nezvratné je osvobození mé mysli, toto je mé poslední zrození, nebude dalšího přerozování.”

Tak promluvil Vznešený a patero nadšených mnichů nalezlo v jeho slovech zalíbení.

A vskutku, když byl podán tento výklad, v ctihodném Kondaňňovi vyvstalo oko Dhammy, zbavené prachu, zbavené nečistot: “Cokoli má povahu vzniknout, to všechno má povahu zaniknout.”

Když Vznešený roztočil Kolo nauky, pozemní božstva provolala tato slova: “Vznešený ve Váránasí, na místě zvaném Isipatana, v Gazelím háji, roztočil Kolo nauky, které nemůže být zatočeno zpět žádným šramanou, bráhmanem, bohem, Márou či Brahmou, ani kýmkoliv jiným na světě.”

Slyše slova pozemních božstev  i všechna ostatní božstva na všech úrovních bytí provolala tato slova: “Vznešený ve Váránasí, na místě zvaném Isipatana, v Gazelím háji, roztočil Kolo nauky, které nemůže být zatočeno zpět žádným šramanou, bráhmanem, bohem, Márou či Brahmou, ani kýmkoliv jiným na světě.”

Takto zde v tu chvíli a okamžik, dosáhl hluk až po brahmovský svět. A všech těchto deset tisíc světových prvků se zachvělo, zatřáslo a bylo otřeseno. Na světě se objevila veliká, nezměrná záře, přesahující i velikou sílu božstev.

Vtom Vznešený pronesl tato radostná slova: “Vskutku, můj drahý Kondaňňa pochopil, vskutku, můj drahý Kondaňňa pochopil!”

A od té doby se proto jméno Aňňákondaňňa stalo novým jménem ctihodného Kondaňňi.