Doplnění gramatiky 1. lekce (Bartoňkova skripta)
Časování 
Latinská slovesa se dělí do čtyř konjugací. Příslušnost ke konjugacím určujeme podle koncovky 1. (ev. i 2.) osoby singuláru indikativu prézentu aktiva a infinitivu prézentu. (Ve slovníku najdeme vedle těchto dvou tvarů ještě další dva, a to koncovku indikativu perfekta aktiva a tzv. supinum.)
Indikativ prézentu aktiva a pasiva všech konjugací se tvoří připojením osobních přípon k tzv. prézentnímu kmeni slovesa. 
Přehled osobních přípon:
	aktivum: 	pasivum:	
	sg.	pl.	sg.	pl.	
1.	-ō	-mus	-or	-mur	
2.	-s	-tis	-ris	-minī	
3.	-t	-nt	-tur	-ntur	
Přípony -t, -nt, -or, -ntur krátí předcházející dlouhou samohlásku. Osobní přípona tvoří s kmenovým vokálem a případně s dalšími příponami (např. v jiných časech) koncovku. Pro zjednodušení bude nadále používán termín „koncovka“ pro přípony i koncovky. 
Přehled prézentních kmenů:
1. konjugace	2. konjugace	3. konjugace	4. konjugace	tzv. smíšená, typ capiō (podle 3. i 4.)	
-ā-	-ē-	souhláska	-ī-	souhláska nebo -i-, liší se v různých tvarech	
laudā-	monē-	leg-	audī-	cap-, capi-	
Slovesa 1. konjugace
Slovesa 1. konjugace jsou v 1. osobě indikativu prézentu aktiva zakončena -ō, v infinitivu prézentu aktiva -āre. Kmen těchto sloves je zakončen -ā (tzv. ā-kmeny). Časujeme je podle vzoru laudō, āre (kmen laudā-). V 1. os. sg. není kmenový vokál -ā-, ale pouze koncovka -ō.
Indikativ
	aktivum:				
	sg.		pl.		
1.	laud-ō	chválím	laud-ā-mus	chválíme	
2.	laud-ā-s	chválíš	laud-ā-tis	chválíte	
3.	laud-a-t	chválí	laud-a-nt	chválí	
	pasivum:				
	sg.		pl.		
1.	laud-or	jsem chválen	laud-ā-mur	jsme chváleni	
2.	laud-ā-ris	jsi chválen	laud-ā-minī	jste chváleni	
3.	laud-ā-tur	je chválen	laud-a-ntur	jsou chváleni	
Imperativ
Imperativ sloves 1. konjugace odpovídá v 2. osobě singuláru slovesnému kmeni; tvar pro 2. osobu plurálu se tvoří přidáním koncovky -te ke kmeni slovesa.
2. os. sg.		2. os. pl.		
laud-ā!	chval!	laud-ā-te!	chvalte!	
Infinitiv prézentu
Infinitiv prézentu aktiva sloves 1. konjugace tvoříme přidáním koncovky -re k prézentnímu kmeni slovesa, infinitiv prézentu pasiva pak přidáním koncovky -rī ke kmeni slovesnému.
aktivum		pasivum		
laud-ā-re	chválit	laud-ā-rī	být chválen	
Imperfektum
Imperfektum je čas minulý, kterým vyjadřujeme děj, který v minulosti trval nebo děj, který se v minulosti opakoval. Do češtiny jej překládáme minulým časem nedokonavých sloves.
Indikativ imperfekta sloves 1. (a 2.) konjugace se tvoří vsunutím -bā- mezi slovesný kmen (např. laudā-) a osobní příponu (akt.: -m, -s, -t, -mus, -tis, -nt; pas:  -r, -ris, -tur, -mur, -minī, -ntur), tj. laudā - ba - m, laudā - bā -s atd.
Přehled koncovek indikativu imperfekta
aktivum	-bam	-bās	-bat	-bāmus	-bātis	-bant	
pasivum	-bar	-bāris	-bātur	-bāmur	-bāminī	-bantur	
Imperfektum sloves 1. konjugace
	aktivum:		
	sg.	pl.	
1.	laudā-bam
chválil jsem	laudā-bā-mus	
2.	laudā-bā-s	laudā-bā-tis	
3.	laudā-ba-t	laudā-ba-nt	
	pasivum:		
	sg.	pl.	
1.	laudā-ba-r
byl jsem chválen	laudā-bā-mur	
2.	laudā-bā-ris	laudā-bā-minī	
3.	laudā-bā-tur	laudā-ba-ntur	
Futurum I.
Futurum sloves 1. (a 2.) konjugace se tvoří připojením koncovek futura k prézentnímu kmeni (např. laudā-). 
Přehled koncovek futura I. sloves 1. a 2. konjugace
aktivum	-bō	-bis	-bit	-bimus	-bitis	-bunt	
pasivum	-bor	-beris	-bitur	-bimur	-biminī	-buntur	
Typickým znakem futura sloves 1. (a 2.) je -b- v koncovce. Znakem imperfekta je slabika -ba-!
Futurum I. sloves 1. konjugace
	aktivum:		
	sg.	pl.	
1.	laudā-bō
budu chválit, pochválím	laudā-bi-mus	
2.	laudā-bi-s	laudā-bi-tis	
3.	laudā-bi-t	laudā-bu-nt	
	pasivum:		
	sg.	pl.	
1.	laudā-bo-r
budu (po)chválen	laudā-bi-mur	
2.	laudā-be-ris	laudā-bi-minī	
3.	laudā-bi-tur	laudā-bu-ntur	
Konjunktiv imperfekta
Indikativem vyjadřujeme, že děj slovesa se skutečně stal nebo se děje či bude dít, nebo se naopak nestal, neděje či dít nebude.
Naproti tomu konjunktiv je slovesný způsob, který vyjadřuje subjektivní, citový postoj ke skutečnosti a na samotném uskutečnění či neuskutečnění děje nezávisí. Konjunktivu tedy např. užíváme k vyjádření vůle, přání, pochybnosti, očekávání, možnosti, pravděpodobnosti, potřeby, aby se děj stal či nestal.
Do češtiny překládáme konjunktiv různě podle jeho funkce, někdy ho lze přeložit podmiňovacím způsobem. Latinský konjunktiv a český podmiňovací způsob však nelze ztotožňovat.
Latina má čtyři konjunktivy – konjunktiv prézentu, imperfekta, perfekta a plusquamperfekta.
Tvoření a funkce
Konjunktiv imperfekta se tvoří od sloves všech konjugací přidáním osobních přípon (-m, -s, -t, -mus, -tis, -nt) k tvaru infinitivu  prézentu (např. laudāre-m). Pravidelně tvoří konjunktiv imperfekta i nepravidelná slovesa, např. sloveso esse „být“.
Izolované tvary konjunktivu imperfekta překládáme do češtiny podmiňovacím způsobem přítomným (laudārem „chválil bych“)
Konjunktiv imperfekta může mít různé funkce, jednou z nich je irealita v přítomnosti. Konjunktiv imperfekta v této funkci vyjadřuje, že se v přítomnosti neuskutečňuje děj, který by se za jiných okolností mohl uskutečňovat. Do češtiny ho překládáme podmiňovacím způsobem přítomným. Pro vyjádření záporné ireality použijeme záporku nōn.

Konjunktiv imperfekta sloves 1. konjugace
	aktivum:		
	sg.	pl.	
1.	laudāre-m
chválil bych	laudārē-mus	
2.	laudārē-s	laudārē-tis 	
3.	laudāre-t	laudāre-nt	
	pasivum:		
	sg.	pl.	
1.	laudāre-r
byl bych chválen	laudārē-mur	
2.	laudārē-ris	laudārē-minī 	
3.	laudārē-tur	laudāre-ntur	
Sloveso esse „být”
Sloveso esse je stejně jako v řadě jiných jazyků nepravidelné:
	indikativ	imperativ	
	sg.		pl.		sg.		pl.		
1.	sum	jsem	sumus	jsme					
2.	es	jsi	estis	jste	es!	buď!	este!	buďte!	
3.	est	je	sunt	jsou					
Infinitiv esse „být“. Pasivum sloveso esse nevytváří.
Přísudek jmenný se sponou
Stejně jako české „být“ má latinské sloveso esse často funkci spony v přísudku jmenném se sponou (např. „Petr je hodný“, „Jeho otec je učitelem“). Rozdíl proti češtině spočívá v tom, že jméno v přísudku („hodný“, „učitelem“) je v takových větách v nominativu.
čeština	Ženy	jsou	učitelkami.	
	1. pád		7. pád	
latina	Fēminae	sunt	magistrae.	
	nominativ		nominativ