Dějiny antické literatury III (LJBcA07)
Nauková próza 
–	Římané se naukové literatuře věnovali více než Řekové < Římané byli praktikové, nauková próza u nich byla oblíbená
–	počátky v římské literatuře = se vznikem literatury (r. 240 = překlad řeckých dramat Liviem Andronikem): leges censoriae, fasti, commentarii

Předliterární (přednauková) díla 
1)	úřední záznamy
Commentarii pontificum et augurum
Tabulae cansoriae; acta; monumenta
lněné libri lintei
Tabulae pontifices maximi, Annales pontifices maximi = kalendáře 
         (nejprve tesány do kamene)

2)	právní doklady
Leges duodecim tabularum = Zákony dvanácti desek
–	sepsány v pol. 5. stol. př. Kr. decemviry
–	nejprve jich bylo 10, na nátlak plebejů byly přidány další dvě
–	obsahují zvykové právo (do té doby vykládali právo pontifikové)
Leges Papirii / Regiae = Papiriův zákoník
–	pochází zřejmě z 5. stol. př. Kr.; vytvořil jej asi pontifex Maximus Marcus Papirius)
Lex Flavianum
–	sbírka soudních jednání (legis actionis)
–	na popud 1. římského spisovatele Appia Claudia Caeca jej sepsal v r. 340/304 Gnaeus Flavius

Předciceronská nauková próza
–	byla pěstována jako odvětví s praktickým rozsahem
–	právo, filologie, gramatika, antikvární práce, zemědělství, astronomie

1)	právo 
: bylo nutné jej zprostředkovat a učinit jej srozumitelným ˃ sbírka Gnaea Flavia
: nejprve byly vykládány jednotlivé právní pojmy, ty vykládali filologové – např. Lucius 
  Acilius (nazýván mudrcem) vyložil slova k Zákonům dvanácti desek
: právní responsa – Titus Coruncanus (výklad formou odpovědí)
: Sextus Aelius Paetus (Catus = Chytrolín) – Tripertita = dělení práva na zákon samý, jeho 
  interpretaci a dosah (jinak také Lex Aelianum)
: systematizace právního řádu – Marcus Porcius Cato Licilianus: De iuris disciplina (mluví se 
  o právu civilním)
: Publius Mucius Scaevola (Pontifex) – Responsa
: vrcholné dílo předciceronského období – Quintus Mucius Scaevola (syn Scaevoly Pontifika) 
  = autor 18 knih o právu, název díla se nedochoval; byl to první skutečný právní systém; 
 autor díla Horoi (Definice)

2)	filologie a gramatika
–	základy položili na rozdíl od práva Řekové (rétor Kratés z Malu), alexandrijští gramatikové (Dionýsius Thrax), stoikové
–	šlo o seznámení s dílem a schopnost jeho interpretace; nešlo o dnešní gramatiku, bylo to širší (etymologie i nejazyková, věcná stránka věci, ne nauková)
–	nejprve vznikaly edice, potom komentáře

L. A. Stilo Praeconinus 
–	vydal platónský korpus
–	tvořil lexikografické dílo všeobecného umění
–	tvořil glosagrafické práce De prolaquis
–	k jeho žákům patřil Varro i Cicero

3)	spisy analogistů a anomalistů
4)	antikvářství
–	hlavně 2. stol. př. Kr.: kulturně-historické práce < hlubší kontakt s řeckou kulturou v této době, proto zde byla snaha o hledání původu Římanů a snaha osvědčit vážnost Říma
–	představitelé nejsou vůbec ne jen málo známí, málo toho o nich víme
–	témata: pontifikální právo; kulty; úřady
–	nešlo o zachování tradic, ale o důkaz velikosti a výbojů Říma

Quintus Fabius – autor De iure pontifico
Lucius Fabius? – autor De iure pontifico (pestrost jazyka)
Marcus F. Nobilior – Fasti
Furius – zřejmý dávný autor knihy
Gracchanus – De potestatibus 

5)	zemědělství
Marcus Porcius Cato – autor De agri cultura = jediný zachovaný spis o zemědělství
Mago – autor spisu o zemědělství: při vyplenění Kartága (r. 146 př. Kr.) Římané poslali knihy (Gallus = astronom) do Afriky, jen Magův spis poslali do Říma
Varro – spis o zemědělství???

Nauková próza v Ciceronově době
–	hlavně polyhistorové
–	dále se pěstovala filologie, stenografie, právo, duchověda (disciplina etrusca = věštění z vnitřností; disciplina auguralis = věštění z letu ptáků), přírodní věda, historie, zemědělstv
Publius Nigidius Fibulus
–	přívrženec Pompeia
–	vědění své doby: Commentarii gramatici
–	autor De Gestu (gramatika)
–	autor De diis (teologie: minimálně 19 knih)
–	autor De divinatione (De augurio privato; De extis; De diis somnis)
Marcus Terentius Varro (Reatinus: 116–27 př. Kr.)
–	učil ho Stilo a Antiochos z Askolónu
–	napsal 74 spisů v 620 knihách
–	katalogy spisů u Jeronýma
–	menippská satira
–	autor Logistoricon libri = 76 knih, filozoficko-historické eseje
–	autor Imagines = nauková práce: 700 životopisů významných Řeků a Římanů
    : první ilustrovaná kniha v latině o řeckém a římském světě, o 
      jednotlivých oborech (např. De bibliothecis; De poenatis; 
      De descriptionibus)
–	autor Antiquitates rerum humanarum et divinarum = nejznámější Varronova kniha
–	autor Disciplinarum libri = 9 knih: rozdělení disciplín, z nichž vzešlo sedmero 
         svobodných umění (dále u Martiana Capelly)
–	autor Rerum rusticarum libri = 3 knihy
–	autor De lingua Latina

Nauková próza v Augustově období
–	obdob mécenátů
–	vzestup naukové prózy
–	podpora vědeckého bádání (sám Augustus byl vzdělaný)

1)	filologie, antikvářství
Gaius Iulius Hyginus
–	Augustův propuštěnec; polyhistor
–	první prefekt knihovny na Pallatinu (zřízena za Augusta – r. 28 př. Kr.)
–	autor komentáře k Ovidiovi
–	pod jeho jménem se zachovala dvě díla: Genealogie; De astronomia (z 2. stol.: vypůjčil si jeho jméno k publikování???)

Marcus Verius Flaccus
–	propuštěnec, vyučoval Augustovy vnuky
–	klasický antický filolog
–	autor De verborum significatu = O významu slov: abecedně uspořádaný nauk. Slovník
–	autor Fasti = výklad jednotlivých svátků
–	autor Rerum Etruscarum libri = etruské náboženství
–	čerpal z Varrona, z něj pak čerpal např. Plinius Starší, Sextus Pompeius Festus, Paulus Diaconus
Sextus Pompeius Festus (2./3. stol. po Kr.) – pořídil výtah z díla Rerum Estruscarum libri 
Paulus Diaconus – pořídil výtah z výtahu (1. karolinské období)
Fenestela
Quintus Caecilius Epirota
–	kromě řeckých klasiků poprvé přednášel i o římských básnících (latinští autoři se začínají překládat do řečtiny) = náhrada školských vzorů

2)	právo
M. Antistius Labeo (hájí republiku) x C. Ateius Capito (hájí principát):
dochovala se nám dokumentace sporu, ale neznáme konkrétní právní nauky

3)	architektura
Gaius Vitruvius Pollio – autor De architectura = 1. dochovaný spis Augustovy doby

4)	zeměpis
Marcus Vipsanius Agrippa – zakreslil a okomentoval mapu tehdejšího světa
+ další odborné práce

Nauková próza stříbrného (= císařského) období
–	kvalitní díla naukové prózy

1)	gramatika
Raemius Palemon
–	učitel Quintiliana
–	zakládal, vyučoval jazyk
–	reformoval výuku gramatiky = učil o vzorech Augustova období (Ciceronovo období: vyhrál klasicismus: 1. stupeň Epirota)
–	autor Ars grammatica = učebnice gramatiky podle řeckého vzoru

Quintus Asconius Perianus – autor komentáře k Ciceronovým řečem a Vergiliovi
Marcus Valerius Probus – věnuje se archaické době: archaické tendence x klasicismus 
      (ne jako vzory, ale jako bohatství)

2)	přírodní vědy (největší rozkvět)
Pomponius Mela – autor De choreografia libri (zeměpis)
Gaius Plinius Secundus
–	polyhistor
–	autor Naturalis historia libri = encyklopedie přírodních věd (hlavně)
: obecná geografie ˃ antropologie ˃ zoologie, botanika ˃ medicína ˃ 
  mineralogie ˃ výtvarné umění (odraz přírody: šlo o co nejpřesnější ¨ 
  zachycení – např. radí, jak míchat barvy) = tak Plinius řadil jedn. vědy
: neprofesionalita, neoriginalita, občas hrubý omyl
: forma: suchá, strohá, věcná

3)	lékařství
Aulus Cornelius Celsus
–	autor De medicina libri = 8 knih: část encyklopedického díla Artium libri (velmi přesvědčivě psáno, čerpal z řeckých pramenů, vytříbené stylisticky)
–	upozorňuje na něj Quintilianus
–	humanisté si jej cenili: šlo jim hlavně o formu
–	dílo se uchovalo, encyklopedie ne

4)	zemědělství
Columela – autor De re rustica libri (8 knih) 

5)	gastronomie
Marcus Gavius Apicius – autor De re cocquinalia = kuchařka 
(recepty až ze 4. století; byla přeložena)

Nauková próza v pozdním období římské literatury
–	vnímají, že mizí římská tradice a kultura¨

1)	encyklopedické práce, antikvářství
–	chtějí toho zachytit co nejvíce; styl ubohý, nestarají se o původnost
–	tato díla jsou po jazykové stránce bližší tomu, jak se opravdu mluvilo

2)	gramatika
–	komentáře klasiků, příručky, pořizovala se vydání

Quintus Terentius Scaulus – autor drobného spisu De ortographia
Gaius Marius Victorinus – pozdní novoplatonik; autor Ars gramatica (+ metrika); 
        ovlivnil Augustina
Aelius Donatus – zachovala se jeho mluvnice (učebnice pro středověk); 
     prý vykládal Terentia, Vergilia
Priscianus 
–	autor nejdůkladnější mluvnice latiny Institutionum gramaticarum libri duodeviginti
–	čerpal z řeckých vzorů, z Apollonia Viscana (syntax), z jeho syna (morfologie) 

3)	encyklopedie (nejběžnější, obrovská historická hodnota)
Aulus Gelius – autor Noctes Atticae: forma = vyprávění; obsahuje rozhovory; části 
  dochované, části opsané Macrobiem; sbírka moudrosti

Macrobius 
–	čerpal z Aula Gellia
–	autor Saturnalia = encyklopedie; nápodoba platónského dialogu (o svátcích)
–	autor komentáře k Platónovým kosmologickým dílům
Martianus Capella
–	autor De nuptiis Philologiae et Mercurii = 9 knih; o zásnubách: představuje se 
        			   sedmero svobodných umění; forma = menippská satira

Nauková próza v době vlády Gótů

Casiodorus Senator
–	autor dějin Gótů
–	autor Institutiones (humanarum et divinarum rerum) = příručka pro mnichy: chtěl pozvednout úroveň vzdělání (své mnichy nutil opisovat díla)

3)	právo (vrchol celé antiky, Řecka i Říma)
Gaius – autor Institutionum libri quattuor = sbírka + učebnice práva 
(nefalšovaný římksý originál
Tribonianus a kol. – forma kodexu: Codex Iustinianum (r. 529)
		         + r. 534 Digesta + Institutiones (zákony – učebnice)
		         + Novelae = novely (inovace v zákonech)