Бджола та Шершень - Григорій Сковорода	

— Скажи мені, Бджоло, чого ти така дурна? Чи знаєш ти, що плоди твоєї праці не 
стільки тобі самій, як людям корисні, а тобі часто і шкодять, приносячи замість 
нагороди смерть; одначе не перестаєш через дурість свою збирати мед. Багато у 
вас голів, але всі безмозкі. Видно, що ви без пуття закохані в мед. 
— Ти поважний дурень, пане раднику,— відповіла Бджола.— Мед любить їсти й 
ведмідь, а Шершень теж не проти того. І ми могли б по-злодійському добувати, як 
часом наша братія й робить, коли б ми лише їсти любили. Але нам незрівнянно 
більша радість збирати мед, аніж його споживати. До сього ми народжені і будемо 
такі, доки не помремо. А без сього жити, навіть купаючись у меду, для нас 
найлютіша мука. 

Сила: 
Шершень — се образ людей, котрі живуть крадіжкою чужого і народжені на те 
тільки, щоб їсти, пити і таке інше. А бджола — се символ мудрої людини, яка у 
природженому ділі трудиться. Багато шершнів без пуття кажуть: нащо сей, до 
прикладу, студент учився, а нічого не має? Нащо, мовляв, учитися, коли не 
матимете достатку?.. Кажуть се незважаючи на слова Сіраха: «Веселість серця — 
життя для людини» — і не тямлять, що природжене діло є для неї найсолодша втіха. 
Погляньте на життя блаженної натури і навчітеся. Спитайте вашого хорта, коли він 
веселіший? — Тоді,— відповість вам,— коли полюю зайця.— Коли заєць смачніший? — 
Тоді,— відповість мисливець,—коли добре за ним полюю. 
Погляньте на кота, що сидить перед вами, коли він куражніший? Тоді, коли всю ніч 
бродить або сидить біля нори, хоча, зловивши, й не їсть миші. Замкни в достатку 
бджолу, чи не помре з туги, в той час, коли можна їй літати по квітоносних 
лугах? Що гірше, ніж купатися в достатку і смертельно каратися без природженого 
діла? Немає гіршої муки, як хворіти думками, а хворіють думки, позбавляючись 
природженого діла. І немає більшої радості, аніж жити за покликанням. Солодка 
тут праця тілесна, терпіння тіла і сама смерть його тоді, бо душа, володарка 
людини, втішається природженим ділом. Або так жити, або мусиш умерти. Старий 
Катон чим мудрий і щасливий? Не достатком, не чином тим, що йде за натурою, як 
видно з Ціцеронової книжечки «Про старість»... 
Але ж розкусити треба, що то значить—жити за натурою. Про се сказав древній 
Епікур таке: «Подяка блаженній натурі за те, що потрібне зробила неважким, а 
важке непотрібним».