Lubomír Doležel, Heterocosmica. Fikce a možné světy, Praha, Karolinum 2003

Omezení v koncepcích uvažujících o rámci jednoho světa:
probém mimese – nemožnost kvalifikovat vztah mezi fikcí a světem; problém konkrétnin (Hitler historický – Hitler jako románová postava, Robert Hod – Robin Hood, Riothamus – Artuš); koncepce „universalistické“ mimese

Bertrand Russel – fikce je „prázdná“, postrádá referenci, ale nepostrádá, smysluplnost
Gottlob Frege – rozlišení mezi „Bedeutung“ (význam, reference, označení entity) a „Sinn“ (smysl, způsob danosti reference); fikce postrádá referenci, její význam je dán smyslem
Ferdinand de Saussure – odhlíží od osy „jazyk-svět“ a umožňuje zkoumat osu imanentní „označující-označovaný“; fikce je „autoreferenční“
pragmatika (Searl, Austin) – fikce je předstírání, hra na jakoby, generování fikční pravdy mimo zákony pravdivosti

Fikce v koncepci  čítající s rámcem možných světů (antecedent: Leibnizova theodicea)
Je možno připustit existenci možných světů, z nichž ale jen jeden je aktuální, zatímco ostatní zůstávají neaktualizované.
Přeneseno z teologické a ontologické roviny do roviny lidských výtvorů, kreativity, vede toto uvažování k myšlence kategorizace možných světů:
- možné světy logické sémantiky: interpretační modely
- možné světy filozofie: soudržné kosmologie
- možné světy náboženství: kosmologické narativy
- možné světy historiografie: protifaktické scénáře
atd….
- možné světy fikce: artefakty 

Produkce textu:
1. zobrazující texty – Z-texty: mimese aktuální reality, aktuální svět předchází před textotvornou činností a nezávisle na ní, proto zde platí pravdivostní hodnocení logiky; 2. konstrukční texty – K-texty: předcházejí světům, které vytvářejí.
Fikční texty -  zvláštní kategorie k-textů.
Fikční světy jsou přístupné a prostupné prostřednictvím sémiotických kanálů (reálie, referenční rámce, topoi; zde entity procházejí ontologickým rozhraním).

Fikční světy literatury jsou neúplné (Roman Ingarden – nedourčenost). Jsou tedy „konečné“ a vymezené výčtem obsažených entit (čas, prostor, postavy…). Jsou významově modulovány modálními systémy. Ty fungují jako „omezovače“.

Modální systém
Kvantifikátory	Operátory	
	Aletické	Deontické	Axiologické	Epistemické	
E existenční	M možný	D dovolený	A hodnotný	K známý	
E negativní	M nemožný	D nedovolený	A nehodnotný	K neznámý	
E obecný	M nutný	D povinný	A indiferentní	K ověřený	

- aletický cizinec (Welles: Kraj slepců), deontický cizinec (Hašek, Švejk), axiologický cizinec (nihilista, axiologický rebel), epistémické omezení (detektivka – geniální detektiv a „dektektiv blbeček“; Bildungsroman)
- dvojdomé světy

Vypravěčská perspektiva

Gérard Genette (Figures, Nouveau dicours du récit)

kategorie „hlasu“ (voix) a „osoby“ (personne) – „kdo mluví“
           ROVINA
VZTAH	extradiegetická	 intradiegetická	
heterodiegetický	Homér	Šeherezáda	
homodiegetický	Gil Blas; Proust (Marcel)	Odysseus	

kategorie osoby  (mode) – „kdo vidí“
FOKALIZACE

VYPRÁVĚNÍ	nulová fokalizace	interní fokalizace	externí fokalizace	
heterodiegetické	Balzac: Otec Goriot	Woolf: K majáku	Robbe-Grillet: Gumy
Hemingway: Zabijáci	
homodiegetické	Melville: Bílá velryba
Proust	Chandler: Phil Marlow	Camus: Cizinec	

Lubomír Doležel (Narativní způsoby v české literatuře)
 - v textu lze identifikovat dva druhy promluvy: pásmo vypravěče a pásmo postav

Funkce

Vypravěčský
způsob	konstrukční	kontrolní	interpretační	akční	
objektivní	+	+	-	-	
rétorický	+	+	+	-	
subjektivní	+	+	+	+	

Typologie vyprávění

rétorická er-forma 
subjektivní er-forma
objektivní er-forma

objektivní ich-forma
rétorická ich-forma
osobní ich-forma

Způsoby vyprávění se mohou kombinovat, prolínat.