Wilsonová s Barberem udávají retestovou reliabilitu CIS
    r = 0,82 (p 0,01), split-half reliabilitu r = 0,89 (p 0,001).
    Pearsonův koeficient korelace mezi výsledky CIS a BBS (Bar-
    berova škála sugestibility) je r = 0,60 (p 0,001).

                              +    +    +

    Katathymní prožívání obrazů

        Katathymní prožívání obrazů se jako diagnostická a tera-
    peutická metoda vyvíjí od roku 1948. Její autor Hanscarl
    Leuner ji charakterizuje takto:
    1) Podnět k terapeutickému využití daly výsledky klinicko-ex-
       perimentálních studií imaginace (hypnagogických vizí).
    2) Teoretická báze má analytický charakter: obsahu imaginace
       je přiřazován symbolický výraz individuální problematiky.
       Orientuje se na obranné mechanismy, neurotické chybné po-
       stoje a sleduje problematiku přenosu a protipřenosu.
    3) Celého postupu lze použít jako neinterpretující, podpůrné
       terapie. Autor vidí jeho pozici mezi pragmaticko-hypnoid-
       ními metodami a vlastní psychoanalýzou. Pomocí této metody
       lze ovlivnit velkou část neurotiků.
           Katathymní prožívání obrazů má tři způsoby použití:
    A) experimentální
    B) diagnostické
    C) terapeutické

        Pro diagnostické použití a pro začátek terapeutických se-
    zení slouží následujících deset standartních motivů, jako
    krystalizační jádro typických, konflikty nasycených imagina-
    cí:
    1) Motiv louky - symbol počátku a východisko pro další ima-
       ginace. Zelená barva se užívá jako východisko dalších
       "mentálních cest" v řadě imaginativních technik. Připo-
       meňme Luscherův výklad zelené barvy: "...výraz pevnosti,
       stálosti, rezistence vůči změně." V symbolu louky se
       zrcadlí současná nálada, jsou na ni projikovány akutní
       problémy a tak se může stát jevištěm symbolických pos-
       tav.
    2) Motiv hory - zvedá se nad louku a umožňuje dobrý výhled
       na okolní krajinu. Obtíže při výstupu, výška hory, druh
       imaginované krajiny a mnoho jiných detailů poskytuje
       informace o problémech spojených se sebeprosazováním
       vlastních názorů a nároků, s otázkami rivality apod.
    3) Motiv potoka - na louce spatříme potok, který sledujeme
       proti proudu až k prameni a po proudu až k moři. Je to
       symbolický výraz duševní dynamiky, pramen je symbol po-
       čátku, plodnosti, orální symbol.
    4) Motiv domu - na procházce krajinou přijdeme až k domu.
       Je to již tradiční symbol osobnosti (Freud). Významný je
       charakter budovy: hrad, zámek, kasárna, mrakodrap, bou-
       dička. Při "prohlídce" domu získáme důležité informace
       z představy kuchyně (orální sféra), obývacího pokoje
       (anální sféra) a ložnice (sexuální sféra). Často lze
       získat také vzpomínkový materiál.

    5) Osoby, které mají vztah ke klientovi - objevují se na lou-
       ce, nebo kdekoliv jinde, případně mohou být imaginovány
       v symbolické podobě (např.ve zvířecí podobě). Jejich cho-
       vání vůči pacientovi je poučné a podněcuje též k pokusům
       přiblížit se k nim, oslovit je, dotknout se jich apod. Zí-
       skáváme tak informace o nevědomém postoji klienta vůči
       nim.
    6) Motiv zkoumající postoje k sexualitě. Ženy si mají před-
       stavit situaci, kdy jdou po opuštěné silnici, objevuje se
       auto a řidič nabízí svezení. Pro muže se používá symbolu
       růžového keře. Klient je vyzván, aby keř otrhal.
    7) Motiv zkoumající vlastní agresivní impulzy - symbol lva,
       který může být imaginován např. v kleci, cirkusu, ve volné
       přírodě. Chování lva vůči protivníkovi demonstruje rozměr
       agresivních zábran vůči třetí osobě.
    8) Motiv ideálního já - klient má říci jméno nějaké osoby
       stejného pohlaví, potom si ji má představit. Zpravidla se
       objeví známá postava, ztělesňující ty vlastnosti, které
       by klient sám rád měl (problém identifikace).
    9) Pohled z louky do temného lesa, nebo do propasti - (bez
       toho, že by tam klient sám vstupoval, což by mohlo vypro-
       vokovat odpor) - postavy zvířat a lidí, které se spontánně
       objeví, odrážejí zpravidla hluboce potlačené problémy
       rivality, nebo homoerotiky.
    10)Motiv bažiny - slouží manifestaci zvířecích symbolů, zpra-
       vidla i opačného pohlaví, které představují hluboce potla-
       čený archaický materiál sexuálního charakteru.

        Terapeutické uplatnění katathymního prožívání obrazů je
    možné trojím způsobem:

    A) Cvičná metoda - již samotný nácvik prvních tří motivů (lou-
       ka, hora, potok) může přinést dobrý terapeutický efekt. Je
       přitom užitečné přivést klienta až k hraniční situaci zmí-
       něného obrazu (např. ztížený výstup na horu, zánik pramene
       ap.)

    B) Asociativní technika - vycházíme ze standartního motivu,
       ale dáme volný průchod asociativně se rozvíjejícím scénám
       imaginace.

    C) Režírované symbolické drama - imaginované postavy jsou
       přiváděny k dramatickému střetnutí mezi sebou navzájem.
       Existuje šest technik, využívaných v symbolickém dramatu.

        Leunerova technika je určena pro individuální administra-
    ci. V poslední době se experimentuje i s využitím hudby pro
    zesílení imaginace. (Prohlubuje se uvolnění, zesiluje se emo-
    cionální podíl a zvyšuje se produkce obrazů). Metoda se dá
    použít také skupinově.

        Leuner uvádí následující indikace své metody:
    1) neurovegetativní a psychosomatické středně těžké stavy
    2) interní onemocnění s funkčními a psychickými komponentami
    3) fobie
    4) neurózy s psychickými projevy (kromě anxiozní neurózy)
    5) psychoneurotické poruchy u dětí
    6) poruchy adaptace v pubertě a v mladém věku
    7) neurotická adaptace v dospělosti

        Kontraindikace:
    1) nízká inteligence (do 80 bodů IQ)
    2) akutní i chronické psychózy
    3) organické syndromy
    4) depresivní rozlady
    5) hysterické neurózy
    6) nízká motivace pro terapii

        Netradičním způsobem s metodou pracují někteří autoři
    germánské jazykové oblasti (v níž je Leunerův přístup nejvíce
    rozšířen). Leonore Kottje-Brinbacherová provádí párovou tera-
    pii s katathymním prožíváním obrazů. Vychází s postulátu, že
    párová dynamika existuje zásadně v každé situaci, v níž je
    přítomen i druhý partner, avšak v každé situaci se nemusí
    manifestovat. Leunerovu techniku exploatuje právě k provoko-
    vání, vybavování a zjevování této dynamiky. Vychází z toho,
    že partnerské konflikty ovlivňují společné fantazie a terapeu-
    ticky to zpracovává.

        Pár dostane zadání, aby imaginoval např. společnou dovo-
    lenou. (Obvykle začne terapii jeden partner, druhý je přizván
    až po několika sezeních.) Potom každý verbalizuje svoje před-
    stavy, které konfrontujeme a interpretujeme. Nebo jsou part-
    neři vyzváni, aby si představovali sami sebe jako zvíře
    a potom ještě další zvíře, se kterým se dostanou do interakce.
    Jiná modifokace: terapeut označí dvě zvířata, např. nosorožce
    a jezevčíka. Každý z partnerů se má s jedním identifikovat
    (navzájem si to nesdělují) a představovat si interakci zví-
    řat. Po ukončení imaginace verbalizují partneři svoje před-
    stavy. Může se stát, že si např. žena myslela, že její par-
    tner je nosorožec, ale muž se považoval za jezevčíka.

        Vytváří se zde kategoriální schema, pomocí něhož lze po-
    zorovat strukturu moci, citové vztahy, produktivitu a indivi-
    dualizaci (blízkost - vzdálenost).

        Katathymní prožívání obrazů poskytuje ochranný prostor,
    ve kterém je možno si představit konflikty bez příliš velkého
    strachu, zábran a pocitů viny. V těchto situacích je možno
    objevovat nové způsoby chování, které jsou v realitě bloková-
    ny různými příčinami. Z tohoto pojetí vyplývají kreativní
    možnosti Leunerovy metody.

        V párové terapii jsou důležité dva faktory:
    1) styl psychoterapeutické intervence terapeuta - v párové
       terapii je správné dózování adekvátních formulací těžší
       než v individuální terapii
    2) volba motivů - např. motiv louky je pro párovou terapii
       beze smyslu. Na druhé straně je problematické začínat
       s motivy vyvolávajícími strach či úzkost. Motiv hory může
       symbolizovat reakce na překážky a jejich překonávání. Do-
       poručované motivy: společné pěstování stromu (zde symbo-
       lická hodnota různých stromů), společná plavba člunem po
       moři, let balonem, představa, co bude za dvacet let aj.

        Eda Klausmannová používá katathymního prožívání obrazů
    jako zrcadla porušených rodinných vztahů u dětí a mladist-
    vých. Pacient je vyzván, aby si v průběhu imaginace předsta-

    vil "nějaké stromy", pokud možno tři. Ty potom nakreslí a
    popíše je. Je dotazován, který strom koho připomíná. Je pře-
    kvapující, že kresby obvykle ukazují vztahy k otci a k matce
    a dále vztahy mezi otcem a matkou. Jde v podstatě o využití
    "testu kresby tří stromů" portugalského autora Corboze, který
    jej publikoval v roce 1963. Metoda bývá používána jako nás-
    troj pro zesílení dynamiky rodinné terapie.

        Na dvou posledně uvedených příkladech bylo ukázáno neor-
    todoxní použití Leunerovy techniky s totální absencí jeho
    deseti krystalizujících motivů.

                             +     +     +

    Psychosyntetická metoda symbolické projekce (ISP)

        Na Leunera navázal (a to velmi těsně, jak uvidíme dále)
    R. Assagioli, když ve své knize Psychosynthesis (New York
    1965) popsal metodu symbolické projekce (Intiated Symbol
    Projection ISP), která má tři hlaví oblasti:
    A) psychoterapie
    B) projektivní psychodiagnostika
    C) fenomenologická deskripce psychických procesů.

    ISP jako terapeutická technika vyvolává "symbolickou katarzi"
    ovlivněnou zážitky během vizualizace, která má spíše vztah
    k fantaziím a halucinacím než k odkrývání potlačených vzpomí-
    nek. ISP umožňuje vyvolávání psychických zážitků téměř podle
    chuti, rovněž představuje radikální přechod od striktně ana-
    lytických metod a většina diagnózy a terapie zůstává neanaly-
    tickou.

        Mezi své předchůdce, kromě Leunera, Assagioli počítá Jun-
    ga (technika "aktivní imaginace"), Schultze (autogenní tré-
    nink), Carla Happicha s jeho technikou meditativní psychote-
    rapie a R. Desoilla (technika bdělého snu).

        Assagioli ve své psychosyntetické technice používá soubo-
    ru dvanácti standartních motivů. Deset jich je zcela totož-
    ných s Leunerovými, přidává výbuch sopky (měřítko podstaty
    a množství afektivní tenze) a motiv staré obrázkové knihy,
    kterou subjekt nalezne ve sklepě dříve vizualizovaného domu.
    Klient má popsat některé obrázky z knihy a je mu tak dána
    možnost volné projekce.

        Stejný podnětový materiál slouží u Leunera k odkrývání
    materiálu z minulosti, u Assagioliho k abreakci a katarzi.

                              +    +    +

    Mind games (Psychohry)

        Mind games Masterse a Houstona představují soubor tech-
    nik, využívajících hypnózu (o které se však nemluví), auto-
    hypnózu, řízenou imaginaci leunerovského typu, zvýšení fanta-
    zijního prožívání, mystické prvky,euncounterové a další prak-
    tiky. Autoři praví v předmluvě ke své knize, která je vlastně
    podrobným návodem pro autopsychoterapeuty - samouky, že psy-
    chohry jsou "vzdělání, extáze, zábava, sebeexplorace a mocné
    nástroje růstu".

        Při většině her se navozuje změněný stav vědomí (tedy jak
    je v moderní hypnologii definován hypnotický stav), kterému
    je připisována schopnost rozšíření duševních možností. Psy-
    chohry lze zařadit do instrumentária tzv. "psychoterapie pro
    zdravé", jak ji propaguje hnutí humanistické psychologie.

        Jako příklad jedné z mnoha her uveďme "otvírání dveří",
    které má sloužit k navozování dalších postupů, uvedených
    v knize. Skupina hráčů se pohodlně usadí,zavře oči a uvolňuje
    se. Průvodce obrací jejich pozornost ke snu, který mívali
    v dětství. Hráči si mají představovat, že vstávají z postele
    a nalézají malá dvířka, kterými procházejí a začínají ses-
    tupovat po kamenném schodišti dolů k vodě. Na břehu je
    malý člun, do kterého vstupují a proplouvají skálou do
    slunečného dne. Připlouvají na pokraj louky, vystupují
    z člunu a procházejí se po louce. Usedají do stínu velkého
    stromu. Zde vnímají okolí všemi smysly. Potom se opět vrace-
    jí stejnou cestou. Procedura končí upozorněním, že nyní již
    znají kouzelná dvířka, kterými se budou moci kdykoli vydat
    na cestu své fantazie.

        Někteří hráči prožili "cestu" téměř fyzicky, jako ve
    skutečnosti, jiní spíše jako diváci film. Ale všichni mají
    rozumět tomu, že kolem nich mohou vzniknout nové zážitkové
    světy, které obohacují jejich vnitřní život.

        Kniha obsahuje mnoho dalších postupů, zaměřených na
    evokaci nejrůznějších zážitků a fenoménů. Cílem her je, aby
    se v každém účastníkovi "něco uvolnilo, co přinese sílu
    a zdraví, radost a seberealizaci".

                              +    +    +

    Kreativní snění

        Singer napsal kromě řady knih o imaginaci i příručku pod
    názvem Mind-play, určenou širší veřejnosti. Pojednává o kre-
    ativním užití fantazie v mnoha praktických oblastech. Pokouší
    se dát návod na využití imaginace, denního snění a zaměření
    fantazie k navození a prohloubení relaxace, odstraňování
    fobie, překonávání tělesného handicapu a bolesti, zvládání
    špatných nálad a nespavosti. Imaginace slouží rovněž pro zvý-
    šení empatické schopnosti a interpersonálních dovedností,
    zlepšení sexuálního života, prohloubení tělesných a sportov-
    ních dovedností a schopností. Imaginativní postupy mohou

    sloužit pro trénink rozhodovacích procesů a stimulovat rozvoj
    dítěte. Práci uzavírá kapitola o celkovém obohacení života
    pomocí imaginace.

                              +    +    +

        Kromě popsaných, či jen zmíněných systematických postupů,
    je možno užívat imaginativních technik volně, "bez hranic",
    ad hoc. Zkušený psychoterapeut dobře ví, že lidská předsta-
    vivost je mocnou silou, která může dosáhnout téměř všech vý-
    sledků získaných užitím jiných specifických procedur, jako je
    hypnóza, farmakologické ovlivnění subjektu, interpersonální
    postupy, jóga, behaviorální trénink apod. Jde je o to, sprá-
    vně se rozhodnout kdy, s kým a jak imaginativní metody prová-
    dět.

                              +    +    +

    4. L I T E R A T U R A

    Časopisecké studie nejsou uvedeny

    Aroaz, D.L.: The new hypnosis. Brunner/Mazel, New York 1985.
    Assagioli, R.: Psychosynthesis. Viking Press, New York 1965.
    Brenman, M., Gill, M.M.: Hypnotherapy. Pushkin Press, London 1947.
    Burrows, G.D., Dennerstein, L.: Handbook of hypnosis and psychosomatic me-
                                    dicine. Elsevier, Amsterdam 1980.
    Crasilneck, H.B., Hall, J.A.: Clinical hypnosis. Principles and applica-
                                  tions. Grune and Stratton, New York 1975.
    Edmonston, W.E.: The induction of hypnosis. J. Wiley, New York 1986.
    Erickson, M.H., Rossi, S.I.: Hypnotic realities. Irvington Publishers,
                                 New York 1976.
    Gibbons, D.E.: Applied hypnosis and hyperempiria. Plenum Press, New York,
                   1979.
    Gordon, J.E. (ed.): Handbook of clinical and experimental hypnosis.
                        Mc Millan, New York 1967.
    Grabowska, M.J.: Hipnoza i jej zastosowanie lecznicze. Psychoterapia III,
                     Warszawa 1972.
    Haley, J. (ed.): Advanced techniques of hypnosis and therapy. Selected
                     papers of M.H. Erickson. Grune and Stratton, New York,
                     London 1967.
    Horvai, I.: Hypnosa v lékařství. SZdN, Praha 1959.
    Hoskovec, J.: Psychologie hypnózy a sugesce. Academia, Praha 1967.
    Chertok, L.: Nepoznaná psychika. Avicenum, Praha 1986.
    Kleinsorge, H., Klumbies, G.: Techik der Hypnose fur Arzte. G. Fischer,
                                  Jena 1962.
    Klumbies, G.: Hypnosetherapie. S. Hirzel, Leipzig 1981.
    Kondáš, O., Kratochvíl, S., Syřišťová, E.: Psychoterapia a reedukácia.
                                               Osveta, Martin 1985.

    Kratochvíl, S.: Psychoterapie. 2. vyd. Avicenum, Praha 1976.
    Kratochvíl, S.: Klinická hypnóza. Avicenum, Praha 1990.
    Kroger, W.S.: Clinical and experimental hypnosis. 2nd ed. Lippincot,
                  Philadelfia, Toronto 1977.
    Langen, D.: Hypnosa und psychosomatische Medizin. Hippokrates, Stuttgart
                1972.
    Langen, D.: Kompendium der medizinischer Hypnose. S. Karger, Basel 1972.
    Lankton, S.R., Lankton, C.H.: The answer within: a clinical framework of
                   Ericksonian hypnotherapy. Brunner/Mazel, New York 1983.
    Leuner, H.: Katathymes Bilderleben. Kleine Psychotherapie mit Tagtrautech-
                nik. G. Thieme, Stutgart 1970.
    Leuner, H. (Hrsg.): Katathymes Bilderleben. Ergebnisse in Theorie und
                       Praxis. H. Huber, Bern, Stuttgart, Wien 1980.
    Leuner, H., Schroeter, E.: Indikationen und spezifische Applikationen der
                               Hypnosebehandlung. H. Huber, Bern 1975.
    Machač, M., Machačová, H., Hoskovec, J.: Emoce a výkonnost. SPN, Praha
                                             1985.
    Masters, R., Houston, J.: Mind games. Viking Press, New York 1972.
    Rožnov, V.E. (red.): Rudkovstvo po psichotěrapiji. Medicina, Taškent 1979.
    Scott, D.L.: Modern hospital hypnosis. Especially for anaesthetists.
                 Lloyd-Luke, London 1974.
    Sheikh, A.A. (ed.): Imagery. Current theory, research and application.
                        J. Wiley, New York 1983.
    Singer, J.L.: Imagery and daydream methods in psychotherapy and behavior
                  modification. Academic Press, New York 1974.
    Singer, J.L., Swizer, E.: Mind-play. The creative uses of fantasy. Pren-
                              tice-Hall, Englewood Cliffts, N.J. 1980.
    Slobodjanik, A.P.: Psichotěrapija, vnušenie, gipnoz. 4. izd. Zdorovja,
                       Kijev 1982.
    Svoboda, M.: Hypnotické chování. Teoretický a experimentální přístup.
                 Univerzita J.E.Purkyně, Brno 1987.
    Vólgyesi, F.A.: Hypnose bei Mensch und Tier. S. Hirzel, Leipzig 1969.
    Weitzenhoffer, A.M.: General techniques of hypnotism. Grune and Stratton,
                         New York, London 1957.
    Weitzenhoffer, A.M.: The practice of hypnotism. Volume I and II.
                         J. Wiley, New York 1989.
    Wester, W.C. II. Smith, A.A., Jr. (eds.): Clinical hypnosis. A multidisci-
                                              plinary approach. Lippincot,Phi-
                                              ladelphia 1984.
    Wolberg, L.R.: Medical hypnosis. Vol.I,II., 8th ed., Crune and Stratton,
                   New York 1968.