Other formats:
BibTeX
LaTeX
RIS
@misc{1179345, author = {Černoch, Radek}, address = {Brno}, edition = {Bakalářská práce.}, keywords = {Czech Republic ; Denomination of Laws ; lex ; nomen gentile ; Proper Name ; Roman Law ; Sponsor of a Bill (rogator).}, language = {cze}, location = {Brno}, publisher = {Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Jarmila Bednaříková}, title = {Užívání vlastních jmen v názvech zákonů antického Říma a České republiky}, url = {http://is.muni.cz/th/210631/ff_b/}, year = {2014} }
TY - GEN ID - 1179345 AU - Černoch, Radek PY - 2014 TI - Užívání vlastních jmen v názvech zákonů antického Říma a České republiky PB - Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Jarmila Bednaříková CY - Brno KW - Czech Republic KW - Denomination of Laws KW - lex KW - nomen gentile KW - Proper Name KW - Roman Law KW - Sponsor of a Bill (rogator). UR - http://is.muni.cz/th/210631/ff_b/ L2 - http://is.muni.cz/th/210631/ff_b/ N2 - Tato bakalářská práce se zabývá užíváním vlastních jmen v názvech římských zákonů (zjednodušené základní schéma „lex + vlastní jméno“) a srovnáním uvedené konstrukce s označováním zákonů v České republice. Římané užívali pro označení zákona nejčastěji adjektivní formy rodového jména navrhovatele (e. g. lex Falcidia). Zřídka se však vyskytují i jiné konstrukce, kupříkladu označení genitivem přivlastňovacím (e. g. oratio Marci), označení dle místa vzniku pravidla (lex Rhodia) či dle osoby, jejíž jednání bylo inspirací pro přijetí právní úpravy (senatusconsultum Macedonianum). Též lze pozorovat dvojtvary, kdy se vedle standardního označení codex Iustinianeus vyskytuje, a to častěji, i prostě připojené codex Iustinianus. V rámci oficiálního označování zákonů v České republice se vlastní jména nevyskytují. Neoficiálně se však často užívá schématu „lex + vlastní jméno“ (e. g. lex Schwarzenberg, lex Šejna). Pravidlem tak je, narozdíl od práva římského, označení dle osoby, jejíž jednání bylo inspirací k přijetí právní úpravy. Pozorovat lze ale i označení jménem tvůrce zákona (e. g. lex Eliae, lex Šámal). Typicky jsou tato označení vytvářena prostým připojením jména, tak jako codex Iustinianus. Vyskytují se však i jiné případy (lex Eliae). Užívání schématu „lex + vlastní jméno“ je v češtině problematické i z hlediska gramaticko-syntaktického. V prvé řadě je třeba zdůraznit, že lex je ženského rodu, pročež jsou konstrukce typu „lex byl přijat“ nanejvýš nevhodné. Kromě toho je třeba mít na paměti, že latina (stejně jako čeština) využívá skloňování (lex, legis, legi, legem, lex, lege; v plurálu pak leges, legum, legibus, leges, leges, legibus), jehož absence (a ta je v laických, ale i v některých odborných textech velmi častá) značně ztěžuje porozumění textu. Problematická je rovněž odpověď na otázku, zda by mělo být skloňováno i jméno připojené k termínu lex. ER -
ČERNOCH, Radek. \textit{Užívání vlastních jmen v názvech zákonů antického Říma a České republiky (Usage of Proper Names in Denomination of Laws in Ancient Rome and the Czech Republic)}. Bakalářská práce. Brno: Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Jarmila Bednaříková, 2014, 48 pp.
|